100

Cyril, 11-1, i.	An hi~ f y~ilu
Schola cantorum v Břevnově.
ném věku je jen rozvinou. Čeho se s nepřipravenými dospělými dnes nemůžeme odvážit, dosáhneme jednou lehce s odrostlými členy scholy. Pro praxi to znamená:
a)	Ze všech chlapců ve farnosti vybereme ty, kteří mají nejlepší hudební sluch a jsou pokud možno inteligentní. Pro zkoušku sluchu stačí, když hoch opakuje hlasem bez pochyb tón na houslích předehraný, případně i více tónů, jež ovšem výškou odpovídají chlapeckému hlasu. Hrajeme na př.: a' g' fd' g' c" c' g' d" d' fh' es' a' atd. f'-a', g'-c", h'-f', e'-b' atd. Intervaly, jež jsou méně obvyklé nebo snadné, řadíme až na konec, jak ostatně vzor ukazuje.
Zkouška hlasu není tak důležitá. Stačí dát si zazpívat jakoukoliv píseň podle volby chlapce, aby se ukázalo, zda hoch nemá nějakou vážnou vadu hlasu nebo výslovnosti. Hlas schopný výcviku bývá u dobrého sluchu daleko častěji než hudební sluch u dobrého hlasu. Obvykle bývá hlas špatně tvořen, ale tím se nelekejme. Odkud to má chlapec znát, když ho tomu nikdo neučil?
Co se týče věku, je nejvhodnější stáří deset až jedenáct let. Připojit ovšem můžeme mladšího i staršího, ale pamatujme na to, že mladší by mohli brzdit práci malou chápavostí (intonace, latina) a starší začnou mutovat dříve, než se něčemu naučí.
d)- Počet vybraných se řídí především zjištěnou kvalitou. Do scholy vezmeme jen nejschopnější a nelekneme se ani čísla čtyř. Nad deset nechoďme, větší počet by znemožnil práci a její hloubku. Ostatních nepropouštějme; cvičme je, ale jen podle sluchu, pro menší a občasné příležitosti. Schola musí dorůstat pomalu. Teprve příštím rokem nebo za dvě léta připojíme k dorůstajícím mládencům da'.ší žáčky, stejně pečlivě při-pravované. Vždyt stejně je nejtěžší prát° s těmi nejprvnějšími; ostatní se už učí od nich, zejména podrobnostem, jež můžete těžko vysvětliti nebo ukázati theoreticky.
e) Mějme jasně a stále na paměti, že se členy scholy je od počátku třeba pracovat tak, jako se pracuje s nejmladšími konservatoristy, či jinými slovy, snad méně překva‑