62

nejlépe hodí pro Boží hody. Leckde si vypomohl ředitel kůru sám, ale pro rozšíření této krásné a vpravdě liturgické pobožnosti by velmi přispělo nové vydání českých nešpor i s antifonami, alespoň pro Boží hody, tím způsobem, jak je tomu u jmenovaných nešpor v Českém kancionálu.
Uvedl jsem několik námětů, jež by mohly podepříti a rozšířiti liturgické hnutí. K jejich provedení je ovšem třeba, aby každý ředitel kůru a varhaník byl nejen dobrým hudebníkem, ale také dobrým a praktickým katolíkem, aby se stále vzdělával nejen po stránce hudební, umělecké, ale i náboženské, liturgické. Je-li tomu tak, pak sám už vy-cítí, kde přiložiti v tomto ohledu ruku k dílu.

Dr Mikuláš Očenášek: Vít Kment padesátníkem.

Dne 11. června se dožívá padesátin hudební skla‑
datel Vít Kment, ředitel kůru ve Frýdku. Narodil	,.r'.
f,	r!^
se roku 1894 v Řetové u Listí nad Orlicí — tedy	,
v známém muzikálním kraji J. C. Sychry — kde jeho
otec, rovněž ředitel kůru, vložil do svých dětí první	'%
sémě hudebního vzdělání. Studoval na Janáčkově varhanické škole v Brně a stal se varhaníkem v Rakovníku, později ve Strumieni. Po skončení vojenské služby studoval brněnskou konservatoř, kterou úspěšně skončil roku 1922, načež roku 1924 složil
ještě zkoušku dirigentskou. Od roku 1923 působí	•
nepřetržitě ve Frýdku, kde před ním účinkovali v stejném oboru již tři Kmentové (strýc a dva bratři).
Vít Kment patří k oněm ředitelům kůru, kteří šli do profesionální chrámové služby s celou odevzdanosti, bez mentálních reservací, bez postranních úmyslů a také bez jakýchkoli ústupků době, která soustavnému pěstění náboženského citu upírala ne-jednou vše, co okázale a štědře přiznávala umění výtvarnému a slovesnému. Kment svoji zbožnou víru netají a nedá si žádným vnějším vlivem či pozlát‑
kem rušiti její vřelost a dynamiku. Vracející se obřa-"°''>r°''`''	archiv ry~~~a.
dy církevního roku v něm vzbuzují nikoli nudu a ze-	Vít Kment.
všednění, ale stálou obnovu života a kumulaci účin‑
ných projevů skutečné víry, lásky a naděje. A právě z tohoto zdroje čerpá své koncepce i detailní náplň svých chrámových skladeb, z nichž nutno jmenovat aspoň tyto:
Mše in honorem seti Joannis Baptistae (prvé provedení roku 1927).
Prvá česká mše vánoční z roku 1932.
Druhá česká mše vánoční z roku 1939.
Missa de Requiem.
Vznosné osmihlasé »Jubilate Deo« z roku 1929. Te Deum.
Větší dílo nejnovějšího data jsou 7dílné Mariánské nešpory s průvodem varhanním i orchestrálním. Jejich dvojí provedení v rámci jubilejních slavností poutního chrámu frýdeckého roku 1942 setkalo se s úspěchem jedinečným a vzbudilo dojem zralého díla obzvláštní hloubky a mohutnosti. Mimo to složil Vít Kment celou řadu menších skladeb sborových pro detailnější obřady a slavnosti, jakož i několik skladeb varhanních.
Hluboká vážnost, vroucnost a citovost, která se vine všemi těmi skladbami, ponechává božímu domu jeho důstojný, přísně náboženský svéráz a vyhýbá se každému světskému efektu. Invenční obsažnost, melodické bohatství, nejsvědomitější propracovanost thematická i v architektuře, kladný vnitřní vztah k textu a obřadu je v Kmentových skladbách v nejkrásnějším souladu s vlastním úkolem chrámové hudby, který bychom definovali takto:
Býti modlitbou v tónech úmělecky zjemnělých, upoutati rozptýlenou pozornost právě