83

jak dovedl psáti třebas jednoduše a přece umělecky hodnotně, jak uměl v některých skladbách sdružiti náznaky barokního slohu s ryzím slohem církevní hudby (reformované) a tím právě dávati hodnotnou náhradu za umělecky leckdy méně významný a liturgicky pravidelně nepřijatelný plod z údobí hudby před-reformní.
Jako hudební kritik neopominul prof. Orel věnovati svou pozornost nejdříve těm věcem, které souvisely s jeho vědní činností — zase chorál a duchovní píseň tu padá v úvahu. Nemohu přejíti takový posudek historického koncertu ,Hlaholu", věnovaného památce Husově v roce 1915:11 „Sbormistru Křičkovi vzdá-vám piný svůj obdiv, jak dovede do mrtvých not vložiti život, jak uměl věci zjemněným a procítěným přednesem přiblížiti době jako asi slavný dirigent Ochs to činí se skladbami Bachovými. Obecenstvo české bude ovšem nutno teprv vychovati k docenění staré české literatury. Jako Aleš studiem starých českých památek uhodil na svůj český nový sloh, tak čeští skladatelové nechf' zahloubají se do staré české hudby, aby pochopili ducha českého.” Jako hudební kritik byl věcný, spravedlivý a hlavně uměl povzbudit. Vím to z vlastní zkušenosti. Když, tuším v roce 1913, pozvali jsme si prof. Orla s mým nebožtíkem bratrem, aby poslechl si provedení mše , jubilaei solemnis" od J. Foerstra v chrámě sv. Havla, kde bratr byl ředitelem kůru, vyhověl nám a po mši sv. rozhovořil se s námi o způsobu provedení mše (bratr hrál varhany, já řídil), jsa spokojen a zdůrazňuje, že jsme dobrými žáky svého otce, kterého si všestranně váží. Také koncertům z hudby světské se tu věnoval —zejména sledoval reprodukci děl svého učitele Vítězslava Nováka; za příklad: ,Koncert ze skladeb Vít. Nováka 1913 ve Wien („Vražedný milý", ,Neščasná vojna", „Bouře").31
A zase — jako jsem to už uvedl v místě, kde píši o neúpinosti ve vědeckém propracování nové hudby duchovní i církevní, mohu i ve věci novinářské hudeb-ní kritiky jen opakovati, že vlastní moje kritiky (uveřejňované v „Cyrilu” v roce 1'939—1941) docházely u prof. Orla souhlasu. Prof. Orel byl se mnou na příklad v koncertu pražského „Hlaholu” v prosinci 1939 k uctění osmdesátky J. B. Foerstera; po koncertě rozebírali jsme spolu reprodukci — můj posudek v „Cyrilu” vychází právě z tohoto rozhovoru; (v úsudcích byli jsme si tu podivuhodně blízcí); upozorňovali jsme se do podrobností navzájem na způsob provozování duchovní i církevní hudby; prof. Orel sám mně na příklad poslal na koncert českých madrigalistů 5. dubna 1940 (s podanou mou kritikou v „Cyrilu” 194012 byl spokojen). Moje posudky o provozování hudby duchovní i církevní včetně s rozborem skladeb ho zajímaly a pravidelně, když „Cyril” vyšel, rozebírali jsme moje kritiky společně; nemíval námitek. Mohu tedy tvrditi, že také v tomto případě znamenají moja názorové postřehy soulad s posudkem prof. Orla, a mohou si aspoň do jisté míry činiti nárok, že hudební kritiku jeho — třeba nedokonale — přec jen doplňují.
Redaktorská činnost prof. Orla nejlépe se projevila právě v našem listu (1909 až 1919). Prof. Orel především do slova a posledního písmene pinil svůj pro-gram, jak jsem ho citoval v začátku této stati; pracoval nejúsilovněji jako přispěvatel sám. Velkou jeho zásluhou je, že z praktických důvodů začal vydávat četné přehledy z oboru hudební vědy; hlavně prof. E. Bezecný tu jako autor vy-stupoval (,,Repetitorium dějin hudby”, ,Pepetitorium pedagogiky", „Klavír"), dále prof. Doubravka Branbergerová-Černochová: ,Pedagogický přehled litera-tury zpěvu” a j. Nelze přehlédnouti i takového významného vydání, jako jsou „Řeči ze sjezdu Cyrilského v Plzni dne 9. a 10. září 1909”, v nichž je pino dobrých a důležitých myšlenek ve výborném zpracování autorů (Msgre Wiinsch, Jan Kř. Černý, Václav Miiller, Emilián Paukner, Frant. Pavlíček, Dr Josef Mrštík, Dr Frant. Hrubík, Adolf Soukup, a — Dobroslav Orel); sám tu má prof. Orel výbornou věc: „Několik myšlenek pro budoucí decésní synody” — farmou i obsahem ryzí projev žurnalistický. Píše o synodách, sněmech a jejich úkolech s~ stanoviska historického (synoda pražská z r. 1860 — synoda brněnská r. 1909) ;

so Cyril 1915, str. 93—94. si Cyril 1913, str. 108—109. s2 Cyril 1940, str. 94—95.