80

otepadepsa;ných, pocházejících pravděpodobně od prof. Orla. S jistotou toho ,ovšem tvrditi nemohu. K jednomu, zvlášt zajímavému úkazu však poukázati musím. Jedná se tu o nekrolog „Prof. Karel Stecker” ; byl to prvý nekrolog o Karlu Steckerovi, uveřejněný v našem listě;72 druhý jsem psal já („Karel Stecker t");i3 třetí P. Emiiián Paukner („Karel Stecker j', vzpomínka 2ákovská").7 } Autorství Orlovo dokládá tu zejména: obvyklá u něho stručnost, jež není nijak na újmu úpinosti, kterou tu dílo i život prof. Karla Steckera byl zachycen; téměř úpiný výčet jeho skladeb, které dodnes jsou málo známé; údaje o pozůstalých skladbách Steckerových, které se nekryjí se Steckerovým dopisem, uveřejněným krátce po jeho smrti v „Cyril.u” prof. Orlem,75 ale jsou právě v souladu s tím, co mi prof. Orel o této části pozůstalosti uváděl; tvrzená skutečnost, že prof. Stecker na popud redakce (i. e. prof. Orla) dal se po delší době do komponování; tvrzení, že prof. Stecker pro nedostatek času musil skládat za nočních hodin; obě uvedené skutečnosti mi prof. Orel několikrát uváděl; kritika mše ,Solemnis" je lobsahavě totožná s kritikou, kterou napsal prof. Orel o této mši ke Steckerově padesátce;-16 nekrolog je psán slohem, ukazujícím všechny znaky žurnalistického slohu prof. Orla.
O tomto nekrologu proto se šíreji zmiňuji, poněvadž prof. Orel byl jeden z má-Ia těch, kdo na význam tohoto své doby největšího našeho církevního skladatele upozorňovali. Správně uváděl prof. Orel ve zmíněné skrovné, ale výstižně psané vzpomínce k Steckerově padesátce, že razí cesty v skladbě církevní; když kmému podnětu prof. Karel Douša se svým chrámovým sborem uspořádal 18. března 1912 v Obecním domě koncert ze skladeb Steckerových, psal Orel ,o něm referát v našem listě," chválil skladby i provedení, doporučoval Steckerovy církevní skladby pro naše kůry. Jsem vděčeni osobně prof. Orlovi za tuto podporu skladebného umění Steckerova. Začal jsem sám již v roce 1911 pracovati pro jeho dílo v „Cyrilu” a snažil se napraviti nepochopitelnou nevšímavost vůči jedinečným objevitelským pracím tohoto skladatele a opraviti i názory našich kritiků: Fr. Jiráska, Fr. Picky a Em. Chvály. Fr. Jirásek rozpoznal sice hodnotu Steckerovy mše, ale nedohlédl některých základních detailů, zejména ne Tajů její výstav-by a p. v pojednání „Obrana reformy hudby církevní”. 11 Fr. Picka ukřivdil Steckerovi, když napsal, že skladatel bojuje mezi dvěma proudy: kontrapunktickou práci nahromad'uje leckde až k jednotvárnosti nebo harmonické nejasnosti." Emanuel Chvála naprosto nepochopil Karla Steckera, když v „Národní politice” o koncertu z 18. III. 1912 napsal, že Stecker je spíše eklektikem a že jeho východiskem je duchovní hudba Bachova a Híindlova; a přece nebylo u nás důslednějšího theoretika i skladatele zároveň, který by německé reformované hudbě ue směru pulestrinském byl stále blíže nežli právě Karel Stecker; Stecker a --barok 1
J. B. Foerstera prof. Orel ctil a miloval. Žurnalisticky věnoval se mu víckrát. Nejvýstižněji stalo se tak právě v našem časopisu v essayi „Dr J. B. Foerster”, napsané k uctění mistrových 75. narozenin.80 Je to opravdu mistrně psaná věc ve slově i v obsahu; aspoň něco z ní: „Foerster poznal lásku obětavou, rozdá-val z ní celý život jiným, sám utrpeníim žije a se povznáší jako velcí (Beethoven, Smetana, Michelangelo, Shakespeare). Plodným jej učinily bolest a utrpení. Jeho práce byla jen diktátem Ducha, darem posvěcené chvíle. Vlastními slovy rýsuje profil své vyhraněné individuality, založené na rodinné tradici, své filosofie míru a lásky a svého životního díla, které pramení ze spiritualismu.” - - „Z metafysického názoru, kterým p.ovz.náší z reality své dílo k duchovosti, vy-věrá jeho symbolismus a autorství psychologického dramatu.” — „Je mystikem
i2 Cyril 1918, sír. 33—34.
73 Tamtéž, str. 49—51.
74 Tamtéž, str. 83—84.
75 Cyril 1919, str. 32.
76 Cyril 1911, str. 30.
77 Cyril 1912, str. 62—63‑
78 Cyril 1905, str. 88.
79 Dalibor, stat: „O nynějším stavu hudby církevní vúbec a v Praze zvlášt”, roč. 1896—1898.
Cyril 1935, str. 1—2.