68

že s pevnou důvěrou v pomoc Boží a s předsevzetím vystříhati se všeliké marnivosti docílíme toho, co by se při křehkosti lidské povahy zdálo nedosažitelným. Začátkem moudrosti je bázeň Boží a jejím vrcholem může nám býti jen po-znání a milování Pána našeho Ježíše Krista.
Cinnost cyrilská

Arcidiecése Pražská:
FJC u P. Marie Sněžené v Praze II, konala dne 19. února 1942 XIX. řádnou valnou hromadu za účasti 17 členů. Předseda zahájil modlitbou, uvítav přítomné a dal čísti zápis o poslední valné hromadě, který byl schválen. Jednota čítá 111 členů, z nichž je 52 činných, 48 přispívajících a 11 zakládajících. Do archivu přibylo 15 sklad;eb od Tichého, Wintra, Treglera, J. E. Zelinky, Ziegelmeiera, atd. Cvičení konáno 88 řádných a 2 mimořádná s průměrnou účastí 18 členů. CIčinkováno při všech liturgických i mimolituróických pobožnostech. Autorů provedených skladeb bylo 35. Mše sv. se společným sv. přijdmáním sloužena byla 18. května. Zádušní mše svaté byly slou‑
Nekrolog ředitele kůru Vojtěcha Smolíka. Dne 15. července zemřel p. Vojtěch Smolík, ředitel kůru u Nejsv. Srdce Páně na Král. Vinohradech. Narodil se dne 8. prosince 1873 v Praze z rodiny hudební. Jeho otec Otomar Smolík působil po

Cyril, Praha.	Archiv Cyrila.
Vojtech Smolík.
dlouhá léta jako ředitel kůru u sv. Štěpána v Praze a byl znám jakožto výtečný Ymprovisátor na varhany a církevní hudební skladatel. Po absolvování pražské konservatoře a varhanické školy působil zesnulý Vojtěch Smolík zprvu jako varhaník augustiniánského kláštera sv. Tomáše

ženy: za kardinála Karla Kašpara, přispívající členku pí Antonii Novákovou, choti našeho pana předsedy a za příznivce jednoty Dr Františka Khodla. Zvolený výbor: Předseda Antonín Novák, místopředseda Dr Václav Vičánek, sbor-mistr Jan Štikar, jednatelka Karla Chalupecká, pokladník Fr. Kubát, archivářka Ludmila Pavlíková, revisoři účtů: Anna Kolínská, Václav Mařík a členové výboru: Šfrasber5crová Františka, Horková Marie, Bendová Ludmila, Čermáková Božena a josef Procházka. Vzpomínám vděč-ně všech, kdož obětavě praoovali pro naši milou Jednotu, zvláště děkuji neúnavnému sbor-mistru, předsedovi, dirigentu jar. Čejkovi a všem členům i příznivcům. Další činnosti žehnej Pán Bůh? — Karla Chalupecká, jednatelka.
Hlídka stavovská
v Praze, kde se na kůře seznámil se svou pozdější ušlechtilou chotí a odvedl si ji od oltáře dne 2. července 1900. Od r. 1900 pak působil až do své smrti na pražském patronátě, a to po 19 let jako varhaník u sv. Štěpána, pak po 4 roky jako ředitel kůru u sv. Petra Na Poříčí a od r. 1923 jako ředitel kůru na II. vinohradské farnosti, nejdříve ve farní kapli sv. Aloise, po vysvěcení nového chrámu Nejsv. Srdce Páně v Tomto kos-tele. Zde nabyl široké pole působnosti jako varhaník i jako sbormistr. Na své povolání hleděl vždy nejen jako na prostředek obživy, ale ze-jména jako na projev úcty a oslavy Nejvyššího, jsa hluboce věřícím katolíkem a přiiímaje často sv. svátosti. Na svém kůru dbal vždy přísně lifuróických předpisů a důstojnosti chrámové hudby at při zpívání či při tiché mši sv. Těžce se loučil se svými varhanami, když v sobotu dne 22. Ledna f. r. musil býti po těžkém srdečním záchvatu přímo s kůru odnesen. Jeho stav zdravotní se zhoršil, když také jeho milovaná chof vážně ochuravěla a své nemoci dne 14. dubna t, r. podlehla. Nemohl se ani zúčastniti jejího pohřbu a teprve za týden byv propuštěn z nemoc-nice, odebral se na odpočinek k svému synovi do Vršovic u Loun. Ale záludná srdeční choroba podlamovala kdysi téměř nezdolné tělo, až v noci li, července klidně ve spánku odešel za svou milovanou chotí, na niž po celé fři měsíce neustále vzpomínal. Veliká účast duchovenstva, zpěváků i věřících na pohřbu svědčila, jaké oblibě sa zesnulý ředitel kůru na osadě těšil. Jeho činnost pak po zásluze ocenil nad rakví kanovník a farář František Škarda. Zesnulý pan Vojtěch Smolík by1 též po celý život vyhledávaným klavírním učitelem. Existenční starosti a s nimi spojená rozsáhlá činnost pedagogická nedovolovaly mu věnovati se horlivěji činnosti skladatelské. Zanechal po sobě pouze menší počet drobných skladeb, napsaných věfšinou ad hoc pro okamžitou potřebu chrámového sboru, a jednu latinskou mši pro dvojhlasý ženský a mužský sbor. Requiescat in pace?