101

náš sváteční rozhlas z náboženského programu vysílá téměř jen a jen katolické relace, církve českomoravské jednou „za uherský měsíc” a českobratrským evangelíkům vůbec nic? Nevím, proč tak činí. Nevěřím, že by ti pánové, kteří sestavují programy svátečního rozhlasu, byli tolik neznalí, aby nevěděli o statisících česko-bratrských evangelíků nebo o příslušnících církve českomoravské, kterých je přes jeden milion. Či si českobratrští občané nezaslouží, aby aspoň pro ty, kteří pro nemoc, vzdálenost, stáří a pod, nemohou se účastnit společných bohoslužeb v kostele, byly aspoň jednou měsíčně vy-sílány bohoslužby z českobratrského kostela, jakož i aspoň jednou týdně aby byla vysílána, evangelická relace, a to všemi našimi rozhlasovými stanicemi"?
Sychrova „Missa solemnis” v rozhlase. V neděli 2. července 1939 dával staroboleslavský regens, choru Jos. Klazar Sychrovu pětihlasou mši „solemnis” s průvodem varhan. Našel i v okolí obětavé zpěváky (z Lysé, Nymburka a až z Ml. Boleslavě), kteří mu pomohli rozšířiti jeho jinak dosti početný sbor, který i tentokráte byl podporován kolegy zpěváky a zpěvačkami ze sboru ředitele Vedrala z Brandýsa n. L,. Už z této zvláštní ochoty zpěváků, přislých z jiných kůrů, bylo vidět, že Sychrovo jméno přec jen ještě udržuje se v dobré paměti, a že zá-)em pro jeho církevní hudbu zůstává. Na var-hany doprovázel znamenitý hudebník p. Frýda ze Staré Boleslavě. Ředitel Klazar zladil výkon pěveckého sboru k dokonalému výsledku. C. S.
Přenos z opatského chrámu Páni sv. Petra a Pavla v Rajhradě (Grossraigern). V neděli dne 16. července zazpíval do radia smíšený sbor Cyrilské Jednoty v Rajhradě Moritze Brosiga slavnostní mši, op. 44. Sbor dirigoval Jos. Apetauer, na varhany doprovázel ředitel kůru Jos. Louko-ta, a instrumentální průvod obstarali členové orchestrálního sdružení v Rajhradě. Význam Brosiga byl sporným: obhájci f. zv. vídeňského směru, kferv byl zabrocen proti orthodoxní re-formě říšskoněmecké (připouštěl jako vhodné pro liturgii mše Jos. a Michaela Haydna, mše Mozartovy a jim podobné), vytýkal Brosigovi reakcionářství, tak na př. zástupce tohoto směru Alfred Schnerich vyjádřil se o Brosigovi„ že hledá jenom smutný, temný tón pro své církevní skladby, a že mu potom ,Kyrie" zní jako „Requiem”. Zastánci přísné reformy, na př. Dr. Karl Weinmann, ředitel církevněhudební školy v Řez-ně (Regensbur;g), sice chválí jeho skvělou instrumentaci a ušlechtilou melodiku, ale zase uvádí, že Brosig vykazuje některé slabosti, které dobře nesnáší, ,unser gelůuteter liturgischer und kirchenmusikalischer Sinn."*) Brosig byl členem f. zv, vratislavské školy, založené dómF ským kapelníkem ve Vratislavi (Breslau) Jos. Ignácem Schnabelem; přímým následovníkem Brosigovým byl u nás již známější Max Filke (zemřel 1911), zejména na kůrech, které provozovaly rády instrumentální hudbu. Mnozí z na‑

*) Viz „Geschichte der Kirchenmusik mif besonderer Beriicksichfigung der kirchenmusikalischen Resfaurafion im 19. Jahrhundert” van dr. Karl Weimann.

šich církevních skladatelů Brosiga ve svém významu předstihují. Rajhradští Cyrilisté, at ve sboru, či v orchestru, věnovali provedení mše náležitou pozornost; dirigent i varhaník zdatní lidé. Vděčně jsem přijímal, že rajhradští do pohyblivých částí mše svaté vřadili ,Graduale" od I. G. E. Stehleho; na tohoto vynikajícího německého skladatele, který nám je svým slohem, tak blízkým, zapomněli jsme, zdá se, docela. Zdatnější kůry měly by aspoň někdy sáhnouti k vynikající jeho práci, mši „solemnis” pro smíšený shor, orchestr a varhany, op. 42.	C. S.
Přenos z Jindřichova Hradce. (Slavná mše sv. z proboštského chrámu Nanebevzetí Panny Marie dne 15. srpna t, r.) Chrámový shor kůru jindřichohradeckého spolu se členy zpěváckých spolků „Slávy dcera” a „Smetana” (je chvály-hodné spoluúčinkování těchto těles sborových na kůru chrámovém), věnovali jistě hodně času i pilné práce nastudování církevních komposio ředitele kůru Kamila Voborského s dobrým orchestrem „Hudební jednoty” jindřichohradecké, zrovna jako sólisté sl. Vlasta Voborská (soprán), Dr. Jos, Krupička (tenor) a Dr. Jaroslav Šetka (sólista na housle). Všichni účinkující, vedeni ve sborech p. Janem Zemanem a doprovázeni na varhanách panem ředitelem kůru, mě-li jistě nejlepší vůli prokázati, že církevní hudbu pěstují radostně a s úspěchem. Tento úmysl se rozhodně zdařil. Byla provedena „Missa brevis in Es-dur” pro smíšeny sbor, orchestr a var-hany, pak graduale „Propter veritatem”, dále offertorium „Assumpta est Maria” pro smíšený sbor a varhany, pak ,Pange lingua in As-dur", vše od Kamila Voborského. Talent skladatelův je spíše eklektického rázu, hledajícího spoj k našim církevním skladatelům novější doby; základem jeho slohu je jednoduchá homořonie, melodika strohá, ušlechtilejšího tónu; polyfonní věta mihne se jenom sporadicky; tak na př. v závěru ,Creda", kde svým zařazením přiklání se zase ke mším staršího původu. Pohyblivé části mešní, a fo graduale „Propter veritatem” a offertorium „Assumpta est Maria” jsou vkusné práce, „Ave Maria” pro soprán, vřazené za graduale, od Kalina, dále „Ave Maria”, duo pro soprán a tenor od Kamila Voborského, obě sklad-by doprovázeny vždy sólovými houslemi a varhanami, s lituráického hlediska ovšem jako pohyblivé části mše svaté schvalovati nelze. C. S.
Přenos z opatského chrámu benediktinů v Emauzíeh v neděli 24. září 1939. V uvedenou neděli byla vysílána mše sv,, při níž — jak je v tomto chrámu Páně zavedeno — zpívali brafři z řádu benediktinů svůj chvalně známý g r e g o r i á n-s k ý c h o r á 1. Vniknout pině v j e j i c h po-dání chorálu předpokládá v c í ti t se dokonale v tento sloh, uvědomit si nejdříve všechny jeho zvláštnosti (jichž je tolik a tak hodnotných!), a zejména seznámit se s jeho melodickým základem, jímž je, nezapomínejme, s 1 o v o, v ě t a—máme tu co činiti se stylem d -eklamatorn í m po výtce; vůhec nutno vžít se cele v dobu, kdy gregoriánský chorál vznikal. My laičtí zpěváci chorálu žijeme v něm a s ním celá d,esííilefí a řekněte: zevšední, znaví"? Nikdy ne. Jeho původnost, jeho bohatství v jeho prvcích, jich vysoké hodnoty toho nepřipustí. Jen č a s u je