92

tem dřívějších dob. Snad bylo toto umění hodně naivní, dětsky prosté, ale byla čisté a ryzí.
Dějepisec české hudby v Čechách bude asi někdy těžko rozhodovati, kde končí stará tradice a co je osobitým přínosem četných opisavačů a upravovafelů. V touze přinésti co nejčastěji něco nového, staří kantoři si navzájem notový materiál půjčovali, opisovali, doplňovali i pozměňovali. Mohl bych z hudebního archivu naší rodiny uvésti nejeden doklad. Můj strýc Antonín Bukvic, učitel v Říčanech, muž jediné dcery dědečka Franfiška Klímy, měl vlastnoručně rozepsanou známou vánoční koledu „Já bych rád k Betlemu”, ale v odchylné úpravě textové i nápěvové:

Já bych rád k Betl.emu, dary nést malému,
jeho bych navštívil, neb jsem to přislíbil, však letos
nemohu,
Ježíšku.
Až přes rok moct budu, navštívit ho půjdu.
Já mu dám žežulku
a pěknou křepelku, budou mu
zpívávat
Ježíšku.

Bude žežulička
také u Ježíška
zrána a navečer kukávat a jméno Jeho chválívat, kuku, kuku,
zdráv budiž,
Ježíšku!
Gaké kr`epelička
bude u Ježíška
zrána a navečer sedávat a Jeho jméno chvá:lívat, pět peněz, pět peněz, ach, kýž jsme
v'nebi všichni dnes.

Jako dědictví po dědu Franfišku Klímovi mám píseň „Narodil se Kristus Pán” v úpravě, nápěvem i mazurkovým rytmem od obvyklé formy naprosto odlišné:
Sopran solo (Allegro et sempre staccato).
Na-ro-dil se Kris-tus Pán,	ra-duj-me se, ve-sel-me se.	Z rů-že kví-tek vy-kvet nám,
Sbor
•T
• -• ,~'-emi_	1• • ~~~ •~ • • -f— I• 71 • ~-~- I	-+-•‑
-101
v
ra-duj-tne se, ve-sel - me	se, ra-duj-me se, ve-sel-me se. Ra-duj-me se, ve - sel-me se, ra-dui‑
í'f	-1
u
me se, ve-sel - me	se, ra-duj - me se, ve-sel - me se. A - le - lu - ja.
Pokud se pamatuji z chlapeckých let, byla tato úpráva známé písně na chrámové návštěvníky velmi účinná a vzbudila opravdu radostnou náladu.
Děd složil i pastorelu, jak se říkalo těmto kostelním pastýřským skladbám vánočním, na slova neznámého veršotepce, která ovšem nemohla býti než jen obměnou obvyklých textů vánočních koled.

Narodil se nyní náš Spasitel milý,
v Betlemě, v tom malém městě, narodil se zajisté v Betlemě pa seně v té největší zimě.

Z'am vůl a oslíček
stojí u jesliček,
na Pána svého dýchají a tak jeho zahřívají, dýchají na něho, Ježíška malého.