- va - bit	je -ru - sa- lem, al -le -lu -ia.

Měla-li být fato nemodální melodie pokládána za hypofrygickou, musila být k vůli diesi při „r e - novabit” Transponována o kvartu výše. Autor rukopisu ne-věděl si s polohou půltónu rady, a tak melodii této antifony a podobně jiné Da mihl ín dísco str. 169 zničil. Tento nápěv je jedním z nejčastějších melodických typů antif on. V anfifonáři vatikánském vyskytuje se 68krát. Mimo uvedené dva případy ponechává jej rukopis na pokoji, jen diesi odstraňuje zvýšením o půl-tón, aby mohl být nápěv dán do původní hypofrygické polohy na e. K tomu srovnej na př. antifony: Zhesaurizate vobis (str. 39), Elevatis manibus (str, 92), Propheta magnus (str. 119) a j. — Antifonu In odorem tímto způsobem upravit není lze, poněvadž diese se v ní vyskytuje častěji a úpravou by byl nápěv zničen, byla tedy ponechána nedotčena, ale nebyla transponována a tím se půltónové kroky posunuly o tón níž. Stejně počíná si při těchto antifonách edice řezenská.
V sedmém modu setkáváme se s nedůsledností při melismatickém počátku známého anfifonního typu, pro nějž volíme následující příklad z vatikánského antifonáře:

Di - ri - ge Do - mi - ne
Celé melisma připadá vždy na první přízvučnou slabiku, proto texty, počínající jambicky, předesílají anakrusi h:

At - ten - di - te
To zachovává i řezenský vesperál. Avšak náš rukopis rozděluje melisma ve dvě ligatury jednotlivým slabikám, a to velmi nedůsledně:

O	ma - gnum str. 143.	O - ran - te str. rzS.	Mi - se - re - or str. 119

Přesto však má rukopis i původní úpravu, na př. při anfifonách: Domin,e si adhuc (str. 189), nebo Orante sancta Lucia (str. 194), nebo Argentum et +aurum (str. 151). Ale antifony Omnes sitientes je zcela jinak upravena:
O - mnes si - ti - en - tes	ve	-	ni - te	ad	a - quas str. z.
I tyto antifony poskytují nám mnoho dokladů proti krátké penultimě. (Pokračování.)

Bistrofa je falešná: jsou to stažená puncta, pod něž náležely právě bezpřízvučné slabiky reror. Tento zjev vyskytuje se v rukopise často pro špatné podkládání textu.

30