29

1 ~ -W1	, ~I
di - cit Do - mi - nus.
kdežto v edici Vatikánské je
di - cit Do - mi - nus

Podobně na př. v antifoně Praevaluít str. 105 při závěru in nomi,ne Domini. Ale to jsou celkem případy řídké a mnohem více je případů opačných. Tak v první antifoně matutina o Zeleném čtvrtku — Zelus domus tuae je zcela tradicionálně notováno:

ex - pro - bran - ti - um ti - bi,
Ačkoliv zase rasura mezi c-d (bran-ti) ukazuje, že přepisovafel napřed spojil obě noty v podatus; buďto se pokoušel o úpravu, nebo byl k úpravě sveden mimoděk, jsa dítětem své doby. Řezenská edice má skutečně:
ex - pro - bran - ti - um ti - bi

S podobnou úpravou se fakticky setkáváme při antifoně Levate capita vestra na str. 11. Ve vatikánském antifonáři počíná:
+ 

Le - va - te ca - pi - ta	ve - stra

Rukopis má podafus posunutý o stupeň výš, tím se přízvučná slabika vyrovná výškou tónu bezpřízvučné penultimě.
Nutno se ještě zmínit o některých karakteristických známkách při typických nápěvech. V prvním modu setkáváme se s inifiální kvintou g C D D a b c oproti kvartě v edici vatikánské (f C D...) zcela jako ve vesperalu řezenském. Ale vy-skytuje se někdy i kvarta, viz antif. Zecum principium str. 23, nebo Sancti f ícavít str. 210. Při třetím modu dominanta H je odstraněna a nahrazena c. Viz hned první antifonu frygickou Ecce Domi,nus noster str. 4.
Nejvíce bývají vždy porušeny melodie neschůdné, nebo modálně neurčité, jako je známý typ čtvrtého modu, s kterým se setkáváme hned při antifoně Ecce veniet propheta. V antifonáři vatikánském zní:
Ec - ce ve - ni - et	pro - phe - ta mag - nus	et ip - se re - no -