43

německého spolku pro komorní hudbu v Praze a posledním předsedou Mozartovy společnosti ve starém složení. Když následkem vzniku samostatného česko-slovenského státu stala se oboujazyčnost státem převzaté konservatoře nemožnou, zřídil Procházka podobně organisovaný ústav pod názvem Německá hudeb-ní akademie. Avšak předsednictví ve sboru tohoto ústavu způsobovalo Procházkovi mnoho nepředvídaných nepříjemností. Snad se zdál svým krajanům příliš konservativním nebo málo radikálním a proto raději ustoupil. Za to do-vedly české hudební kruhy si vážiti přízně a objektivnosti Procházkovy, jmenovavše jej čestným členem jednoty hudebních stavů.
Mnohostranné činnosti Procházkově na poli úředním, organisátorském a spo‑
lečenském odpovídá také bohatá činnost umělecká: byla básníkem, estétem, kri‑
tikem, hudebním historikem a skladatelem. Českému čtenáři bychom asi mnoho
neposloužili, kdybychom zde uvedli alespoň všecky jeho spisy hudebně historic‑
ké, nebot Procházka psal jen v jazyku německém, spisovnou řeč českou neovlá‑
dal tak dokonale, že by byl mohl některé svoje studie v ní uveřejniti, obzvláště
když se nikdy nedovedl omeziti na pouhý výčet suchých fakt, nýbrž vše podával
zvláštním svým vzletným slohem: své osoby vymaloval živými barvami skuteč‑
nosti, svou Prahu popisoval vždy ve světle romantismu. Popis pobytu Mozarto‑
va v Praze na základě archiválních pramenů, nejlepší jeho vědecké dílo, vznik‑
lo z lásky k Praze a z nadšení pro tohoto umělce. Se stejnou zálibou se zabýval
Procházka starší domácí hudební historií, ba on byl prvý, jenž uvedl do historie
naší české hudby pojem „českých hudebních škol”, poukázav na hudební ge‑
nealogii jednotlivých českých skladatelů XVIII. stol. Českou hudební tvorbu
sledoval pak až do doby nejnovější a obohatil svými poznatky i všeobecné ději‑
ny hudby, které vydal, vycházeje z Kotheova díla, v zcela novém, takto rozší‑
řeném zpracování. Jeho láskou k české hudbě byly též inspirovány feuilletony,
jež pravidelně každou sobotu vydával v pražském ,Abendblattu". Zde psal bud'
o hudební minulosti anebo seznamoval čtenáře s nejnovějšími zjevy hudebními.
Procházku jako básníka mohli poznati čeští čtenáři z „Lidových Listů” ze dne
19. května 1931, č. 114, kde vyšel český překlad jeho ,Sankf Nepomuks Nach‑
feier". Z básně mluví opět láska ke staré Praze a jejím tradičním zvyklostem,
zde ke kultu svatojanskému, čímž prozrazuje básník též svoji hlubokou zbožnost.
Tato zbožnost se zračí také v komposici písně „Otče náš”, věnovaná Pražské‑
mu Jezulátku. Máme tedy tam i zde náboženské motivy z ovzduší pražského. —
Zmíněná píseň vede nás konečně k tomu, abychom promluvili o Procházkovi ja‑
ko skladateli. Jeho hudební tvorba vykazuje díla dramatická, symfonická, ko‑
morní, klavírní a vokální. Z poslednějších uvádíme alespoň jeho písně s opuso‑
vými čísly 1, 3, 4, 11, 12, 18, 22, 28 a 29, abychom si učinili jen jakousi přibliž‑
nou představu o plodnosti skladatelově. Obsahově musíme při tom mysleti na
písně německého skladatele Roberta Franze, s nímž byl Procházka duševně
spřízněn. Svůj zájem o Franze ostatně prozradil životopisnou studií, vydanou
v známé Reclamově sbírce. Klavírní skladby nesou opusová čísla 2, 7, 9a, 15, 20
27, v poslednějším si zašel skladatel do říše hudby nejmodernější, atonální. Pou‑
žití němých houslí jest zde právě takovou originalitou, jako přibrání harfy
k smyčcovému kvartetu op. 17. Avšak největší dílo Procházkovo náleží hudbě
duchovní; jest to jeho „Mysterium Kristus”, o němž náš časopis několikrát re‑
feroval, ba r. 1915 přinesl také výňatek „Snětí s kříže”. Text sestavil skladatel
přesně ze slov Nového zákona, jen tu a tam jej básnicky rozšířil, avšak tak, aby
dílo mohlo býti provedeno scénicky. Následkem toho skládá se mysterium bud
ze statí deklamaforně přednášených (monologů, dialogů atd.) anebo melodra‑
matických, kde hudba deklamaci bud doprovází, anebo ji přerušuje. Dále jsou
zde zpěvy rázu recitativního a ariosního, sbory s průvodem i bez průvodu a ko‑
nečně samostatné instrumentální věty. Dílo bylo po třikrát provedeno praž‑
ským rozhlasem a nyní se chystá dvojí provedení na Moravě, což způsobilo
chřadnoucímu skl?dafeli nesmírnou radost. Ovšem nejvřelejší jeho přání, aby
spafřil svoje dílo na scéně, se již nespiní. Dne 23. března t. r. zesnul Rud. Pro‑
cházka a pochován dle jeho přání ve vší tichosti v rod. hrobce v Břevnově. R. I. P.
E. T.