pWrapPolygonVertices8;7;(0,0);(0,10621);(12586,10621);(12586,21600);(21602,21600);(21602,0);(0,0);fBehindDocument1
93

198.	Radost z přírody. Slova Petr Zenkl. Smíšený sbor a capella. C dur - 3 4 - Con moto. Rukopis.
Bud' opěván... Smíšený sbor a capella. C dur - C - Moderafo con spirito. Rukopis.
Jitřní píseň. Slova Jiří Wolker. Smíšený sbor a capella. G dur - 2 4 - Andante. Komp. 28. XII. 1933. Rukopis.
Dětská balada. Melodram s prův. klavíru na slova Petra Zenkla. Des dur - 3 4 - Adagio non tanto. Komp. 28. III. 1904. Rukopis.
Slavnostní fanfáry k 28. říjnu. Pro čtyři klariny a timpany. C dur - C - Maestoso. Komp. r. 1918. Rukopis.
Uzavírám svůj článek o životním díle skromného, ale velmi pilného církevně-hudebního skladatele Kamila Voborského. Jak z uvedeného díla vid-no, věnoval svůj život práci na kůru chrámovém. Práci, která nikdy nebyla a není dosti oceněna. Tím větší jeho zásluha o církevní hudbu, že pracoval skrytě, nenáročně. Téměř všechny skladby jsou praktického rázu ve stylu přísně církevním, důstojné místa a obřadů, k nimž jsou psány.
Jest si jen přáti, aby v další desítce
svého plodného života neustrnul na vy‑
konaném, aby nepokládal, že uzávěrem
těchto článků jest uzavřena jeho čin‑
nost skladatelská. Na přelomu pade‑
sátky, kdy osobnost lidská, zvláště
umělcova, dosahuje určitého tvůrčího
horizontu, může každý umělec tvořiti
již pod ustáleným názorem. Bylo a jest
pravdou, že zvláště v církevní hudbě
jsou skladatelé namnoze odraděni od
komposičního umění tím, že skladby
jejich po většině zůstávají v rukopi‑
sech v jejich skříních a archivech. Je
to přirozeno? To, co jest pouze v ruko‑
pisech, jest těžko přístupno širší ve‑
řejnosti a jejímu zájmu. Tištěné skladby přijdou časem přece ve známost, kdežto rukopisné zůstávají známy jen místu, v němž skladatel sám má jediné možnost je prováděti.
S jakou radostí by Obecná Jednota Cyrilská ve své Edici vydávala díla z oboru církevní hudby hlavně českých autorů, kdyby měla k tomu dostatek finančních prostředků? S velkými těžkostmi každoročně vydá jednu, dvě skladby, a to jen z výsledku poctivé a nezištné práce svých funkcionářů. Nemá příspěvků z veřejných fondů, nemá státních subvencí, jest odkázána jen na vlastní síly. Dnes nerodí se ani mecenáši, nadšení pro církevní umění, aby z jejich odkazů bylo možné umělecká díla vydávati. Musíme jen doufati, že snad časem pomine doba sportu a kultu těla, že zase lidstvo se vrátí k pravé kultuře ducha a k umění?
Tato naděje musí zvládnouti i nadšená srdce těch, jimž Bůh do vínku vložil štědrou hřivnu, aby ji vzdělávali a rozmnoženu Jemu vraceli? Milému a skromnému jindřichohradeckému řediteli kůru přeje Obecná jednota Cyrilská, aby své dílo rozmnožoval a rozšiřoval s vědomím, že tak vrací Nejvyššímu povinnou část toho, co mu bylo dáno do vínku a co bylo mu svěřeno na jeho studiích jeho velkým učitelem a Mistrem, nesmrtelným Ant. Dvořákem. Kéž Bůh jej zachová ještě mnoho let a dá mu možnost pokračovati v díle započatém?