85

diecési. Členstvo musí býti zasvěceno do všech tajů posvátných obřadů — pros-tě, musí jim rozuměti. Proto jest na sbormistru v prvé řadě, aby členstvu vy-světlil význam posvátných obřadů, v prvé řadě mše svaté. Trapně působí, neví-li cyrilista, co je to Graduale, Offertorium či Communio. Tím trapnější, neví-li, kdy je Evangelium.
Proto v každé Jednotě mají býti členstvu uspořádány (nejvhodněji při zkoušce sboru) přednášky liturgické. Jistě každý duchovní správce milerád nabídne svoji pomoc tomuto účelu.
Nejsou ojedinělými případy, kdy i Cyrilská jednota zpívá při zpívané mši svaté latinskou mši a při Graduale neb Offertoriu zpívá český sbor. To je hřích proti liturgii. Jednak Graduale a Offertorium není a nebylo nikdy dovoleno zpívati česky, za druhé pak příslušné části mše svaté mají míti připadající na ten den oficielní text. Nedávno dostal se mi do ruky program jedné jednoty, kdy při latinské mši měli zpívati (na 28. září) Říhovského: „Patronu země české” a druhý sbor „Svatému Cyrilu a Methaději”. — Neuvěřitelné?
Církev svatá stanovila přesný pořad modliteb a zpčvů na každý den a připadající svátek. Jako kněz musí při Nejsv. oběti své modlitby říditi přesně podle direktáře své diecése, právě tak musí ředitel kůru zaříditi své zpěvy. K tomu účelu slouží liturgická kniha „Graduale Romanum”. Tato kniha obsahuje v chorální notaci všechny Introity, Graduale, Sekvence, Offertoria, Communia na všechny svátky církevního roku. Kde není vycvičeného sboru, ovládajícího náležitě chorál, postačí, když sbor text klidně odrecituje.
Který formulář na ten den, svátek či neděli připadá, stanoví pro každou diecési vydaný direktář. Podle něho pak ředitel kůru musí se říditi.
Jiná pak liturgická kniha (v Graduale jest tato část rovněž obsažena) jest Kyriale. Tato obsahuje všechny chorální mše --- Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus, Benedictus a Agnus Dei — tedy neproměnlivé části mešní. — Kyriale a Graduale neměly by chyběti v žádné řádně vedené Cyrilské jednotě. Bez těchto ne-ní jejich činnost ani myslit°lna?
Když jest Nejsvětější Svátost vystavena v monstranci, má býti vždy zpíváno „Pange lingua” latinsky — i při mimoliturgických pobožnostech. Jest dovoleno zpívati jen dvě sloky: „Tantum ergo” a ,Genitori Genitoque" — následuje-li však „Te Deum”, musí býti zpívána rovněž sloka prvá.
O jednotlivých liturgických úkonech a částech mše svaté pojednají příští články v „Cyrilu”. Mají-li čtenáři nějaké pochybnosti, milerád jejich dotazy v ,Listárně redakce" zodpovím.
Na konec pak ještě o jednom hříchu proti liturgii -- který lze i s hudebního stanoviska odsouditi —jsou to svatby v kostelích. Co již bylo napsáno jen v tom-to časopisu proti tomuto zlozvyku — bohužel -- dodnes marně. Zvláště Cyrilské jednoty nesmí se k tomuto nevkusu nikdy snížiti? Copak ta česká literatura hudební je skutečně tak chudá, že neznáme jiného nežli „Věrné milování”, ,Rozmysli si", ,U2 mou milou od oltáře vedou", „Humoresku”, ,Poem" a „Lohengrina "? Patří to do kostela? Tane mi na mysli otázka: Zdali tomu tak na př. v židovské synagoze neb v evangelické modlitebně? Nevím, nechodím tam, ale byl bych na to zvědav? Ll nás, že to bylo časem trpěno, téměř se tento nešvar vžil. Nemáme-li dostatek potřebných skladeb, jednoduchá odpomoc: Af naši církev-ní skladatelé píší potřebné? Ona už ta „Ave Maria” jsou také trochu zevšednělá? Která slýcháme? Gounod, Schubert — a dosti Ještě jsem při svatbě neslyšel Treglerovo, Říhovského nebo Bendlovo i Ještě tak některou Dvořákovu Biblickou píseň. Tato mezera v české církevně-hudební literatuře musí býti vypiněna, nejen v zájmu liturgie, ale samotného českého jménai
Ve chrámu vždy lépe působí sbor nežli sólový hlas. Proto také liturgické zpěvy jsou zpěvy sborovými. Cyrilské jednoty také nechf pěstují sborový zpěv, sólový není jejich programem. Jen tak pozvednou se na úroveň liturgických sborů, budou-li zachovávati, co cyrilismus přikazuje. Cyrilská jednota nesmí býti jen spolkem, tato forma jest pro ni jen pojítkem a útvarem právním podle stávajících předpisů. Její život však musí býti duševní, niterní. Jest vlastně spolkem