76

	4	4	i s	s 1 a
	f—o-	_
	pas	- sus,	pas - sus	et	se - pul -
jejíž útvary vznikly ze sepfimových akordů na II., I., VII., VI., V. a IV. stupni.
Kdežto převraty G,;, a 4 -, jsou velmi časté, je',,3 úpině opomenut. Z průtahů lze
zaznamenati kvartový, sepfimový a nonový tento ale velmi zřídka se vyskytující,
6 7 3
Jeden pro Wentzeliho typický spoj je I,1 IV V 8 ; má-li septima býti připra‑
vena, je nutno zdvojiti v sexfakordu basový tón. Zde podáváme delší, námi vy-pracovaný příklad toho druhu (cujus regni ze mše č. 2):
		—_~,	

Přik1.2.			

			
			
7	6	7	6			
Snad jsme si při vypracování očíslovaného basu počínali příliš úzkostlivě, nebof máme případy, že septima nastupuje nepřipraveně, alespoň je-li notou průchodnou:
-	men, a -
A. I	t=~7t=~= _•- t=•_
Příklad 3.
--	(Ze mše č. 5.)
a	-	men
S b	5 B
Vraťme se ale ještě k příkladu č. 2: větička nám zní dosti nezvykle a tvrdě. Proč? Poněvadž bychom v septimovém akordu nad „c” slyšeli raději malou tercii „es”, avšak ono „es” není ani předznamenáno, ani signaturou předepsáno a skladatel se onomu spornému tónu zde i jinde v hlasech moudře vyhnul. Po prvé jest ono „e” lydickou kvartou, po druhé (') dorickou sextou. Pokud jde o dorickou sextu, nezachovává se Wentzeli dosti důsledně, někde ji respektuje, někde ne. Srovnejme třeba takt 4. a fakt 11. z Benedicfus v rekviem:
Takt 4.	5. Příklad 4
n	~	-
Zde máme druhý akord zmenšený, v paralelním místě, ale malý. Že nesmíme v taktu 11. čísti „des”, t. j. také zmenšenou kvintu, dokazuje „d” v tenorové viole. Takové a jiné podobné spoje dodávají skladbám Wentzeliovým, i když nám znějí někdy tvrdě, zvláštní půvab.
Vedení hlasů jest celkem zcela správné, některé paralely vymýtil již skla-datel sám ve zvláštní tabulce, obsahující „errata”. Snad bychom se pozastavili nad zdvojováním basového tónu sextakordu, nad zdvojením septimy, nad sko‑