112

Sopr. Alf. Ten. Bas.
Anonymus 1718: 7 - 1	3	1 == 12
Bretner:	10 2	--	-- = 12
Willicus:	9	1 	= 10
Plánický:	7 { 3	— + 2 -- 12
součet:	33 -1-7	3 -- 3 = 46

Shledáváme, že se Plánický shoduje co do záliby pro hlas sopránový se svými vrstevníky. Poměr mezi dur- a moll- tóninou jest tento:
Anonymus 1718:	7 dur, 5 moll =	12	
Bretner:	6 dur, 6 moll —	12	
Willicus:	5 dur, 5 moll =	10	
Plánický:	7 dur, 5 moll =	12	
součet:	25 dur, 21 moll	— 46	
Dur arie jsou tedy početnější, třeba jen nepatrně. Tento zjev poukazuje k hnutí v hudbě, které čím dál, tím víc považuje moll-Tóniny za něco zastaralé-ho; v XVIII. stol. vítězí dur úpině, ba v 2. pol. Tohoto století znají skladatelé téměř jen D-dur. Tato manýra se zde ještě neukazuje, naopak co do volby tóniny panuje značná pestrost; máme totiž v uvedených sbírkách zastoupeny tyto tóniny:
	dur	moll	
A	3	-	3	6	
B	5	-	5	
C	5	7	= 12	
D	3	5	=	8	
Es	1	=	1	
F	4	--	4	
G	4	6	-= 10	
součet	25	-	21	=	46	
11 Plánického pak jest poměr následující: A (1), ~C (3), D (2), F (1), c (2), (3). Předznamenání u c moll skladeb jest všude ještě archaické, jako by se jednalo o transposici tóniny dorické.
Další zajímavé porovnání skýtají texty těchto 4. sbírek. Tyfu jsou u Plánického až na 2 případy úpině jiné; pouze „O Deus ego amo te” zhudebnil též Bren,tner a ,D:omine mon sum dignus" je zhudebněno ve sbírce Anonymově. Nepovšimnut zůstal Plánickým text ,Oderif me totus munduss nimž se potkáváme u Anonym+a, Brentnera i Willica.. Zato jest myšlenka, zakončit řadu arií skladbou za zemřelé, společná Anonymu i Plánickému. Text poslednější arie s recitativem ,Vado, jam vado de mundo tumultuosu" jest obzvlášf nápadný svým asketickým obsahem. Prohlédneme-li si pak ostatní texty u Plánického, shledáváme, 7.e on s oblibou se zabývá, myšlenkou o pomíjejícnosti tohoto světa a zde máme styčný bod, jenž nás vede k Vogtovi a jeho Vertumnu. Vždyf i heslo, jež předeslal Vogt svému dílu: ,Vanitas vanitatum, omnia vanitas, praefer amare Deum", nalézáme zhudebněno Plánickým v recitativu k 1. ,árii? Z tuho .i z mnohých jiných textů jde jasně najevo, že Plánický přijal ú-pině filosofii Vogtovu ,a jí inspirován napsal svoji ,Opellu". Ovšem bychom nyní rádi zvěděli, zda-li také po stránce hudební jest něco ,společného. Předně jedná se zde i tam u arie, Verturnnus jich obsahuje dokonce 31. Vogt nazývá svoje arie ,fug,ami", snad ne zcela právem, poní4vad2 kontrapunktické věty, které slouží ariím za předehry, nemájí s následujícím zpěvem ;nic společného, ,nýbrž jsou pouhými jakýmisi ritornelly. V Opelle je .oproti tomu až na několik málo imitací všecko homofonní. Forma arií je ovšem fiatáž, leč tento moment by nerozhodoval, právě ,že se jedná zde i tam o ;arie s devisami, koloraturami atd.
Další rozdíl záleží v tom, že Plánický předepsal pro svoje arie instrumentální