pWrapPolygonVertices8;7;(0,0);(0,7309);(13605,7309);(13605,21600);(21598,21600);(21598,0);(0,0);fBehindDocument1
97

CYRIL
Casopis pro katolickou hudbu posvátnou a liturgii v Ceskoslovenské republice
ROČNÍK LIX	LISTOPAD-PROSINEC 1933	ČÍSLO 9-10
Bohumír Cyril Petr: Prof. Bedřich Antonín Wiedermann.
(K jeho 50. narozeninám.)
Napsal jsem už jednou, že Wiedermannovi není fřeba splendidní, oslňující incensace chvály. Je opravdovým mužem hudebního u-mění a veškeré jeho mnohotvárné prakse. Ne-ní jen varhanním virtuosem, umělcem, pedagogem, je dirigentem-interpretem, komponistou, theorefikem, estétem, ale právě tato mno‑
hostranná činnost dává mu v umění hudeb‑
ním vyšší rozhled. Dovedu-li tedy ze svých
dojmů a vzpomínek na prof. B. A. WiPder‑
manna odstraniti všechny nejpodstatnější ru‑
šivé vlivy, takže nejsem zaujat ani pro něho
ani proti němu, musím přece jen doznati, že jeho dílo, i kdyby bylo sestaveno z holých fakt
bez jakéhokoliv jiného doprovodu, zname‑
ná ve své objektivní a umělecké průkaznosti
genialitu vyššího řádu. Ve varhanní technice
představuje u nás především umění tak doko‑
nalé, jak to jest s vynaložením všech lidských
prostředků možno. Jeho dílo jako definitivní argument tvoří určitý repertoir věro-hodnosti uměleckého studia, jemuž není fřeba korektury, nýbrž pochvaly a uzná-ní. Wiedermannova varhanní intuice ukazuje našemu varhannímu umění bezpečné cesty. To je dnes nesporné. Proto se také měly Wiedermannovi poskytnout životní podmínky zdárného a ještě pinějšího rozvoje jeho činnosti. Máme u nás varhaníky, kteří ukazují mnoho dutého pathosu, s opusy škrobené ztrnulosti proto, že si především liturgii a hudbu duchovní představují příliš schematicky. Ale přes to přese všechno i varhanní umění Wiedermannovo přestává pražským lidem imponovati a ochladlá veřejnost ztrácí tím zájem na jeho vývoji. Tolik ukázal alespoň jeho jub. poslední koncert. Rozsáhlé rubriky deníků, věnované sportu všeho druhu, měly jen chudičké zmínky o koncertu, který vlastně znamenal událost. Poklesla celková duševní a hudebně-umělecká úroveň a vkus obecenstva? Nebo je to nevšímavost, nevážnost a zloba těch vrstev uměleckých, jimž jméno a osobnost Wiedermannova příliš nápadně bije do očí? Fakirství a nadutí, hudební kopisté bez umělecké askese a kultu, ale s barevnou technikou a sensační myšlenkou dosahují více?
Ale pokud prof. B. A. Wiedermanna znám jako jeho bývalý spoluvarhaník emauzský, mohu říci, že vadou jeho umělecké osobnosti a jeho uměleckého díla byla příliš skrovná dokumentárnost a přílišná popularita, kterou ostatně trpívají lidé a věci nejodbornější a nejuznávanější, přes to, že Wiedermann nehledal ni-kdy laciného potlesku, nelichotil mínění davu a omezoval své styky na nečetnou společnost důvěrných přátel. Myslím, že prof. Wiedermann je ve svém umění varhanním a hudebním vůbec člověkem mimořádné moudrosti, i když je jeho