56

takty v parallelních decimách, obrubuje jimi osmitónovou stupnici lenoru, v celých notách klesající:

j.L —R'—• —R—i	r‑
za-pra-vil svým na - ro - ze - ním

atd. _~ - N ~—!I -- 4i 1—! -o-‑
i	f	i	i	I

atd.	—
_—o‑
až:	5—R r—r--_~ i —i -- o—=

13

Decimové parallely jsou vždy ve čtvrté notě proloženy oktávou, aby nevznikly kvinty mezi basem a altem. — Stačí pouhý pohled na skupinu těchto not, abychom postřehli, že skýtají obrazec, v tehdejší mensurální hudbě zcela neobvyklý. Kolik takových zajímavých rysů jest asi pochováno ve fragmentech, o nichž jsme se zde dověděli?
Bohumír Cyril Petr: Chorální prosthese, epenthese a epithese.

V problému klasifikace gregoriánských paleotypů přistupujeme nyní k modifikaci připojení. Rozeznáváme tři druhy připojení: prosthesi, která připojuje neumy na počátku, epenthesi vkládající je uprostřed melismatiky a epithesi závěrečných přípojek.
Prosthetické noty poznáme hned na první pohled z následujícího příkladu:
JE	E0		

proslhese	A _	ni -	ma	

			
Tu	e	-	le -	gí -	5ti	
Při analytickém členění každého podobného initia musíme prostě postupovati od elementárních skutečností k melodicky vyvíjejícím se kombinacím, od jednoduchých částí k úpiným komplexům. V prosthesi první a nejdůležitější je akcent, střed, théma a base zhudebnělého slova, který může jako slovo mluvené vyrůstati z předslabik. Všechny noty tedy, které pak hlavní akcentované skupině předcházejí nepatří k essenci a existenci celku, nýbrž jsou připojeny; jedním slovem, jsou to prosthetické noty.