CYRIL
VO)T. ŘIHOVSKÝ

Krátké kapitoly o církevní hudbě.
(Pokračování.)
Co se přihodilo za časů, kdy nastávala reforma círk. hudby.
(Vyňato ze zprávy faráře nadI~eného pro přesnou liturgickou hudbu v časopise rbusica sacrae z r. 1387.)
V velkou námahou, t. j. když byly spolknuty nejtrpčí pilulky, které nerozum a zloba jsou
schopny připraviti, podařilo se prosaditi u nás v domě Božím církevní předpisy, týkající se liturgického zpěvu. Pověstné mše a regtlienl s hudbou pinou hluku, avšak bez jakékoliv hlubší myšlenky, umlkly a svěží sbor d ,tsl<ý, podporovaný ženskými a mužskými hlasy, zpívá polvfonní i chorální skladby. Zdálo se, že se rozhorlení nad novým způsobem zpívání, o němž dědečkové a pradědečl<ové ničeho neslyšeli, uklidnilo, osobní nájezdy na =novotářského« faráře a ředitele kúru pozbyly na své ostrosti — tu je znenadání zaklepáno na dveře a objeví se děkan s prosbou, muže-li s farářem mluviti o samoté. Po souhlasu a aniž by se posadil, ujišfuje děkan, že jeho záležitost vyžaduje pouze krátké doby a počíná takto: »Důstojnosti, má li osada hodného, svědomitého faráře, je to velká milost boží, že ano!? Ale naproti tomu, činí-li farář něco, co budí v osadě pohoršení, je to též milost boží, či je to spíše trest z ruky Boži?!« — Farář, pochopiv ihned, kam podivný tento introitus míří, přerušil tazatele slovy: Nechejme neurčitých řečí a povězte mi zkrátka o záležitosti — patrně velmi nepříjemné — která Vás sem přivedla«.
»Tedy, Důstojnosti,« započal děkan znovu, »co soudíte o duchovním správci, jenž vy-užívá svého krátkého pobytu v obci k tomu, aby odstranil všechno, co bylo farníkům při bohoslužbě milé a drahé, čemu byli zvyklí jako duševnímu chlebíčku a který zavádí věci, jimž nikdo neroztrní a jež každému službu Boží i ehráti—, odcizují?«
»A, prosím,« pravil farář, =kterého faráře a kterou osadu míníte?« — >Vaši!« bylo krátkou odpovědí. DMuži boží a příteli « odvětil nyní farář v spravedlivém rozhorlení, »to, co se stalo v našem chrámu, m u s i 1 o se státi, protože mne k tomu nutilo mé svědomí a protože případné zákony církevní to tak a ne jinak nařizují «
»Neomlouvejte se,« odpověděl děkan se zjevnou neomaleností, Autvořili jsme si svůj úsudek a nikdo nás v něm nezviklá. Kněží, kteří před Vá:ni zde působili, učili se tomutéž jako Vy, Důstojnosti; žijí dosud a jsou výše postaveni než Vy; jeden je děkanem, druhý dokonce kanovníkem a ti nenacházeli na věcech, které odstraniti Vy jste uznal za dobré, ničeho církevně zapovězeného, nedůstojného. - - až Vy jste přišel, abyste zavedl tu spleteninu na místě toho, co bylo vžito a čemu byli všichni zvyklí!«
A s krátkým pozdravem opustil dobrý muž tento faru. Máme se nechati zastrašiti podobnými případy? Ne!! (Poznámka redakce.)
Na otízl<u, jaký výrazový rozdíl je mezi chorálem a figurální hudbou, odpověděl Dr. Fr. Witt, známý reformátor církevní hudby, tazateli písentně takto:

Ky - ri - e ----	e - - - lei - son.
Allegrello.
f
Ky - ri - e	e - lei - son, (Corni,! Ky - ri - e	e - lei - son, e - lei - son,
To je figurální hudba.
Bohoslužby v Emauzích v Praze.
Referent H. K. ze Strassburku popisuje v časopise DMusica sacra« z r. 1887 dojmy, jež na něj učinily bohoslužby v emauzsl<ém chrámu v Praze. Protože jsou nám Emauzy blízké a drahé. pokládali jsme za vhodné, zařaditi článek tento do Církevně-hudebních
40