Strana 82	C Y R 1 L	Rok 1927
Konečně zde bylo několik kolektivních pedálů (asi 6li, jejichž význam jsem si bohužel ne oznamenal (vím jen, že byly mezi nimi spojky). Rejstříky vyčnívaly po obou stranách manuálů z korpusu varhan, zvláštního hracího stolu nebylo, tak že hráč seděl k oltář] obrácen zády.
Ze všeho toho je patrno, že varhany mohly kdysi vyhovovati k doprovodu instrumentálních skladeb, kde varhaník potřeboval jen na »Kadencs piného hlavního stroje, při doprovodu skladby hrál z očárkovaného basu. bylo li předepsáno f, na I1. manuálu se všemi 8' labiálními hlasy. příp na Ill manuálu s kopulou 8' a 4', po případě ještě s jiným T. bylo li jich po ruce. Jest patrno, že při takové hře nebylo třeba žádných charakteristických hlasů, nebof s reistřiky I manu lu se po celou mši ani nehnulo, byly stále vytaženy všechny. Tímto způsobem se hrávalo také na sv.-vítské varhany. ač hrálo li se vůbec, nebof v XIX. stol. stály zde téměř nepoužity. Josef Proksch, známý klavírní pedagog psal o tom velmi sarkasticky, jak vůbec celé jeho pojednání jest zkresleno německým šovinismem, e) že »var hany stojí v dómě jen pro pohled. Říká se prý, že jdou příliš těžce, že varhaník se musí velmi namáhat, ostatní páni se musí obtěžovat na hořejší kruchtu a tam prý že hudba nic nevydá. Proksch si v tomto článku libuje v sesmě-ňování českých hudebníků a hudebních poměrů v Čechách. — Avšak výrok o těžké hře se zakládá na pravdě. Při tom spotřebovaly varhany mnoho vzduchu, tak že jeden kalkant sotva stačil k bezvadné obsluze. Mél jsem jako hoch a student, kdy jsem se s jinou mládeží vždy dral o přístup na hořejší kůr, vždy příležitost to pozorov í, když varhany o velkých svátcích. tedy třikráte do roka se ro ezvučely, byvše hrány n istrnou rukou zvěčnělého Smolíka, chorregenta od sv. Štěpána v Praze II. Smolík, jeden z improvisátorů starého stylu, tehdá snad už jediný, býval k slavnostní bohoslužbě v dómě zván, aby na piném stroji předváděl svoje improvisované fugy. Elektrický zvon k z dolejší kruchty, kde stál sbor, k mému největšímu zármutku vždy zazněl, když Smolík byl právě v nejlepším, avšak nic na plat, musel ukončiti a sbor dole začal svoje Kyrie, Agnus nebo Pange lingua, doprovázen byv pak dále dolejšími varhanami, u nichž sedával dómský varhaník Janda. »Starý Jandap, jak jsme mu říkávali, byl skromný dědeček, skoro ostýchavý, nevyčerpatelný ve svých vzpomínkách, rád vypravoval o starých časěch »když se eště dělaly ariea, o chorreg_-,ntech, o varhanách atd Jeho čiperné malé oči zářily, když mluvil o velkých sv_-vítských varhanách, to že je stroj s kterým se strahovský nemůže měřit Janda totiž vypomáhal na Strahově tamnějšímu chorregentovi Bedřichu Folbergrovi s nímž byl velice za dobře, nebof oba působili spolu svorně v Loretě, Folberger jako chorregent, Janda jako varhaník. Folbergrův otec Jan byl předchůdcem fandovým jako varhaník v dómě
ČINNOST CYRILSKÁ 1 1111111oEiEioa'1	a
OBECNÁ JEDNOTA CYRILSKÁ ARCID. CYR. JED. V PRAZE.

K oslavám Sv.-Václavským v r. 1929.
Komitét pro slavnosti v roce jubilejním sestavil již rámcový pořad všech slavností za účasti zástupců všech spolků a korporací, které se účastnili také naši zástupci O. J. C. Uveřejníme pořad v prvním čísle příštího ročníku. Zatím jen připomínáme, že uvádí se v něm pro červenec kolem sv. Cyrila a Metoděje také Jubilejní sjezd Cyrilských Jednot, spojený s mezi-národním sjezdem hudebním. Budiž k tomu připomenuto, že třeba, aby se všecky naše Jednoty již dnes připravovaly. Pro o.lavy sv.- Václavské mimo literaturu již uveřejněnou, která bude dopiněna, vyjde také v Editio Cyril Sv.-Václavská kantáta od F. C Sychry, nač již dnes upozorňujeme.

Řádná valná hromada Farní jednoty Cyrilské na Král. Vyšehradě konala se 6. listo‑
padu 1927. Valnou hromadu, za předsedu úředním úkonem zaneprázdněného, zahájil kanovník Můller, uvítavpřítomné, vzpomenuv v úvodu úmrtí dvou členek stč. A. Atlové a K. Beckové. Po zahájení před-neseny byly zprávy funkcionářů a to jednatele, pokladníka a archiváře. Jednota tímto rokem vkročila do 14. roku své činnosti. Měla ve správním roce 9 schůzí výborových. Úkolem jejím bylo pěstovati hlavně zpěv lidový, který také nejvíce uplatňovala každou neděli a svátek při mši sv. o 11. hod. dopol. v chrámu Páně Vyšehradském. V druhé řadě zpívala též věci sborové při různých příležitostech církev‑

e) Viz Moisslův článek ---,Musikalisch,~ Geheimnisse aus Pragc v »Musica Divina« (Wien, Univers. Edition) ročn. 1918 str. 127.
') Po smrti Wolfově (1791) byli u sv. Víta tito varhaníci: Jan Wenzel (1791—1831), Robert Fůhrer (1831—1839), Adolf Zábradský (1839—1852) a Jan Folberger (od 1852). (Podlaha aCatal.= str. XXX[V, XXXVIII. XXXIX, XXXXI.)