Strana 66	C Y R I L	Rok 1926

Kromě toho z příležitostných skladeb uvésti jest kantátu, složenou k 50. narozeninám strahovského opata Frant. Mich. Dallera. Skladby Ohlschlágelovy byly hojně rozšířenv a všude s úspěchem provozovány.') Svého času došly zvláštního uznání i se strany dráždanského dvora saského.')
Stejnou lásku, jako hudební skladbě věnoval Ohlschlágel i praktickému provádění hudebních skladeb, svých i cizích, a oddal se s celou duší všem povinnostem, které
s úkolem ředitele f i g. kůru na Strahově byly spojeny. ')
A že povinnosti tyto nebyly tak jednoduché v tehdejší době a že vyžadovaly hojně práce, píle a času uvidíme z následujícího.
Bylof povinností tehdejšího regenschoriho — a je tomu ostatně podnes tak -- nejprve sestaviti si příslušný repertoir a k tomu opatřiti si potřebný notový material. Pokud dle seskupení jednotlivých fondů, které tvoří obsah hudebního archivu na Strahově, lze zjistiti, repertoir Ohlschlágelův byl zastoupen nejen jeho skladbami vlastními, i ale celou řadou skladeb autorů jiných. Zvláště četně, objevuje se ve sbírce hudebnin po Lohe]ovi Ohlschlágelovi na Strahově zůstavených Frant. Xav Brixi. Kromě toho celá řada skladeb od neznámého skladatele, e) dále skladby Ditterse z Dittersdorfu, Filse, Haydna Josefa i Michaela, Holzbauera, Iwanschitze Isfrida Kaysera, Kohla, J. A. Koželuha, Laubeho, Loosa a jiných
Jak se v tehdejší době rozumí samo sebou psal si Ohlschlágel veškerý, k provádění skladeb potřebný notový materiál sám vlastní rukou. A to nejen vlastní skladby nalézáme v jeho sbírce vlastnoručně psané (autografy), 3) ale jeho rukopisem psány i skladby autorů jiných. 10) Zřídka objeví se v jeho sbírce ruka jiná. A jest to opravdu zajímavý, neobyčejně vkusný rukopis, se kterým se ve sbírce Ohlschlágelově všude potkáváme, r') na prvý pohled rozeznatelný od ostatních rukopisů: jak noty tak i text psán pěknými, zřetelnými, písmo humanistické připomínajícími tahy.
Leč opatřením si repertoiru a rozepsáním potřebného notového ma‑
t e ř i a 1 u nekončí ovšem práce regenschoriho. Nyní přichází na řadu to nejdůležitější: n a-cvičení a provedení skladeb. K tomu potřebí především sboru pěvců, po př. orkestru instrumentalistů (v době o níž tuto jde nezbytných), a varhaníka.
5) Ohlschliigel ve své rukopisné črtě autobiografické: »Es gelang ihm,, und er verfertigte nach und nach verschiedene Kirchenmusik, die, nachdem sie bekannt wurde, mit vielen Beyfall (sic!) allenthalben ist aufgenommen worden,« Srv. i Dlabačův Kůnstler-Lex. II. 453. — Dlabač ve svém Slovníku (II 405—406) podává i výčet Ohlschláglových skladeb, z nichž mnohé jsou označeny i datem. O skladbách Ohlschláglových zvláště pojednáno bude až v části 3. II. dílu této práce, kde dostane se jim podrobného rozboru a ocenění. Spolu bude připojen thematický katalog, p o k u d m o ž n o ú p 1 n ý a b i b 1 i o g r a f i c k y p ř e s n ý. (Z něho bude možno poznati nejen které skla.iby Lohel skutečně složil, ale i ty, jež jsou mu připisovány. Zároveň udáno bude co zachováno z jeho skladeb po naši dobu, at již v jeho vlastním autografu nebo přepise, současném či pozdějším, a kde, i jakým působem skladby ty jsou uloženy.)
C) Dlabač II. 403. — Dlabačova poznámka zavdala podnět k tomu, že se tvrdívá, jakoby skladby Loheliovy byly s úspěchem provozovány i na d r á ž d a n s k é m dvoře. Píšet Rud Procházka (Musikalische Streiflichter, str. 59) : AOelschlegels Kompositionen ... fanden auch a m Dresdener Hofe vielen BeifalLe jsem spíše tohoto názoru: adráždanský dvůr« t. j. členové saské rodiny kurfirstské na cestě z Dráždan do Mnichova dleli v zimě 1759—60 v Praze, navštívili také Strahov, kde byli přítomni bohoslužbám a měli příležitost slyšeti hudbu Ohlschláglovu, o níž se pochvalně vyslovili. (Srv. o tom můj článek »Frater Šimon Truska« v »Cyrilu= XLIX. (1923) str. 39, pozn. 6-7). V jejich přítomnosti (jak udává Dlabač v Kůnstler•Lex. II. 405) provozována r. 1761 na Strahově Ohlschlůgelova vánoční větší komposice AOperetta natalitia«. Rodina kurfirsta saského byla neobyčejně hudební, na dvoře saském byla provozována hudba, jíž se i členové rodiny kurfiřtské činně účastnili. Nedivno, že i na Strahově vě~iovali pozornost hudbě. A bylo bv zcela možno, že si vyžádali některé skladby Ohlschlágelovy. které pak dali v Drážďanech provozovati. Tot ale pouhé dohady, pro něž neznám dokladů. K. S. Fiirstenau mluví sice na str. 364 v II. části svého díla aZur Geschichte der Musik und des Theaters am Hofe der Kurfirsten von Sachsen... »(Dresden bei Rud. Kuntze 2861—1862) o tom, že r. 1759 rodina kurfirstská cestovala do Prahv a později do Mnichova, ale o tom, co by se týkalo věci shora uvedené, není nikde řeči.
»Viele Jahre lang war die edle Tonkunsr, und darneben gute Kirchenmusik aufzufúhren sein Lieblingsgescháft..	(Ohlschlagel ve své autobiogr. črtě.)
g) Authore Anonymo« obyčejně označeny bývají takové skladby. -- Na svém místě bude podán podrobný seznam sbírky hudebnin z majetku Lob. Oirlschlagla. Jestit sbírka ta zák 1 a d n í m f o n d e m hudebního archivu na Strahově, k němuž postupem času druží se fondy další.
9) Na obálce označoval Ohlschlágel své autografy tak, že v levém rohu připsal poznámku: >Authore P. Lohelio, nebo Auth. Joanne Lohelio po př. jen Auth. Lohelio.« Někde čteme též: »Auth. P. Joanne Lohelio, Ord. Praem. Mont. Sion. Prof.« Obyčejně však psal jen: »Del sign.« Lohelio. Časem přidal: »... Regente Chori figuralis in Strahoff.« Srv. faksimile.
io) Aby bylo zřejmo, že hudebniny ty jsou jeho majetkem označoval na obálce v pravém rohu dole dle tehdejšího způsobu každou skladbu obyčejně takto: =De rebus (někdy též ex rebus) P. Joannis Lohelii, h. t. Regentis Chori in Strahov.« — Pokud byla skladba jeho vlastní komposicí psal prostě : »De rebus authoris«.
11) Viz faksimile.