Rok 1926	C Y R 1 L	Strana 19

1. Ev. Zelinka sedmdesátníkem.
J a n E v. Z e l i rr k a, ředitel kůru u sv. Vojtěcha, se Sychrou nejstarší představitel školy Skuherského, nadšený ctitel chorálu, vyrostlý v prostředí kostela, nekompromisní církevní skladatel, dožil se 17. února t. r. sedmdesátky!
Činnost jubilantova jest bohatá a všestranná. Jako skladatel vydal množství přísně v církevním slohu psaných mší, z nichž dlužno jmenovati zvláště v M i s s a B r e v i s« op. 12., spracovanou na dvou motivech chorálních (Fr. A. Urbánek), a M i s s a f e s t i v a« op. 16. pro smíš. sbor, varhany a dechové nástroje, krásnou a v pravdě andělskou mši DM i s s a A n g e l i c a« op. 35. pro smíš. sbor, varhany a trombony (Fr. A. Urbánek), »M i s s a Se-r a p h i c a« pro smíš. sbor, varhany, 3 neoblig. trombony nebo orchestr, celou řadu P a n g e l i n g u a, motet, čtyry T e D e u m, pašije a jiné skladby, většinou vydané v» Cyrilu<,.
Z roztomilých vánočních skladeb sluší jmenovati aspoň zpěvohry D N a r o z e n í P á n ě« » V o n n ý ý dech vánoc« s průvodem klavíru, nebo malého orchestru.
Mimo to napsal množství písní, sborů, klavírních skladeb vydaných u Fr. A. Urbánka, v Zlaté Praze, u Kotrby, Barvitiusa, v České hudbě a jinde. V rukopise dosud chová mimo
jiné »Biblické elegie,«	přesnou hudbu církevní
oratorní suitu pro smíš.	vzešlo asi z důkllidného
sbor a varhanv, dvě české	studia chorálu. Mnoho tu
mše, dvoje litanie.	pomáhala i činnost jeho
Skladby Zelinkovy vy-	j	ve zpěváckých spolcích,
nikají zpěvností, přístup-	kde Zelinka poznal sílu
ností, vhodným střídáním	a důraznost ryzí vokál‑
polyfonie s homofonií.	nosti, možnosti normální
V církevních skladbách	pěvecké obratnosti. Pro‑
rád využívá staročeské	niknutí duchem chorálu písně duchovní achorál-uchránilo Zelinku stejně
ních melodií, jako zase	jako Svchru od vší trivi‑
ve světských skladbách	ality a všednosti, kdykoliv
jeho vlastenecky roze-	opouštěl pole chorálové
hřáté srdce se rádo obírá	melodiky. Studiem starých
motivy národní písně.	duchovních písní českých
Zaujetí Zelinkovo pro dospěl kvolnější,subjektivnější melodické formaci církevních textů. Jako dlouholetý paedagog hudební napsal několik vhodných instruktivních pomůcek a článků, z nichž zvláště dlužno uvésti články v DCyrilu« a Nástin methody vyučovací zpěvu v nejnižších i středních škot á c 1'i, vydaný v Ceské Hudbě v Kutné Hoře.
Bohatě přispíval_ jako jeden z nejhorlivějších„ průkopníků ideí cyrilských do Lehnerova časopisu »Cyril«, do Ceskoslovenského varhaníka, Ceské hudby a jinam. Na pražském patronátě začal Zelinka svou činnost jako varhaník v Týně. Pak byl _ředitelem kůru u sv. Haštala, u p. Marie Sněžné a nyní působí u sv. Vojtěcha, kde kdysi působil slavný jos. Foerster, otec žijícího mistra jos. B. Foerstera.
Jubilea Zelinkova bylo vzpomenuto v různých denních listech a časopisech. Sedmdesátka zastihuje Zelinku v piné svěžesti tělesné a v nezmenšeném idealismu, kterého měl vždy mnohem více než hmotných příjmů a výhod.
Obecná Jednota Cyrilská gratuluje ze srdce milému mistrovi a přeje mu, aby se vzácnými dobry, samým Bohem mu danými, dlouhou řadu let ještě působil ku prospěchu církevní hudby, jíž jest tak příkladným, nadšeným a obětavým milovníkem, pěstitelem a tvůrcem.	Prof. Jan B o h á č.