Rok 1923.	C Y R I L	Strana 59

nebo konec »Gloria« působí trochu stařecky a vyvolává skoro vzpomínku na staré instrumentálky — ostatně je to tediný kaz v této nádherné práci.
Pěkně působí i průvod, na mnohých místech úpině samostatný, který dovede v-~ude slovo podepřít — zase novum u Nešvery a velmi cenné.
Druhá mše op. 73. staví ne;víc na motiv:
Ky - - ri - e	e - lei - - - - sort.

Motiv ten má ve III. části »Kyrie« svou doslovnou reprisu s unisonem celého sboru; pak zase v konci »Gloria« (poněkud je změněn) se s ním shledáme.
Má život v sobě a vdechuje ho celé tuši, zvlášf v »Gloria«, které má věty ru=né, kontrastující výhodně. Tak hned ve »qui tollis« soprán předvádí milou drobnůstku (která na prvý motiv se asi upíná)
								
Qui	tol	-	-	lis	pec -	ca -	-	ta	mun	-	di.	
»Credo« je rovněž velmi zajímavé. Vystavěno na prvotné myšlence »Kyrie«
Pa- trem o - mni - po - ten	- tem

má pino zajímavých míst; nikde neznaví, všude upoutává; má 'Et incarnatus« (soprán a alt v unisonu) jemné a tak čistě duchovní.
Zvlášf zajímavá je věta »Et resurrexit« svými barvami a v těch drží »Credo« až ke konci Takové je i »Sanctus«. »Denedictus« je jednodušší. »Agnus« vrací se ke »Kyrie«, jehož základní motiv i jemu je podkladem.
»M i s s a i n h o n. s c t i. E u g e n i i« — pro mne nejkrásnější dílo Nešverovo.
Předem má výrazný motiv, kterým uvádí skladbu a který potom zůstane jí hlavním kamenem:
bariton
	Ky - ri - e	e - lei - sort.

Na něm je mše vybudována a to nejen melodicky, nýbrž (v mnohých místech) i rhyt‑
	micky. Právě jen rhytmických motivů r, r~	ó ~I je ve mši pino.
»Gloria« zavádí alt:
Et in ter - ra pax ho - mi -	- ni	bus

a pak za ním střídají se myšlenky (v toku nad míru živém, ale jak jednotném!) až ke konci, který podává větu »Cum sancto Spiritu«, v krásné práci polyfonicky vypravenou (a i ta k předchozímu je v těsném spoji).
V »Credu« opět bariton vystupuje úvodním slovem:
Pa- trem om - ni - po - ten	- - tem.