Ročník XLVIII. 1920.	63

5.	Postarej se, aby se nikdy dva členové nepohádali, nebol vždy t_) musí odnésti Jednota.
Nikdy nedej zpívati sólo, nebo( všichni budou se zapřísahati, že by to byli také dovedli.
Dobré zpěváky nenut k pravidelné návštěvě zkoušek, vždyf to tak jako tak dovedou.
Nedej ve zkoušce nikdy zpívati jednotlivci, nebot to je votum nedůvěry a proto těžká urážka.
9.	Když při produkci se nedostavily první vavříny, tu bud ty's volil špatný kus, nebo porota ničemu nerozuměla a proto udělala málo bodů; zpěváci zpívali vždy nejlépe.
10.	Na zpěváka, který něčemu rozumí, můžeš býti i hrubý, nebot ten ti nejlépe rozumí.
Něco ze života Verdiho. Slavný skladatel italský, jehož díla jsou doposud součástkou repertoiru všech operních scén, jehož jméno v době italské revoluce užívalo se k volání Evvina Verdi, což vlastně znamenalo Evviva Vittore Emanuele Rě d'Italia byl povaha nábožensky hluboce založená. Ukázky. Při zkoušce na veliké jeho Requiem pravil mu známý žurnalista; DVaše Tuba mirum působí hrůzně; člověk by se skoro domníval, že to myslíte s posledním soudem vážněla A Verdi na to odpověděl: >Také to myslím velmi vážně.. iako vše, čemu katolická církev učí a nepochopuji, jak může býti umělec nebo básník bez náboženství; křestanství nadchlo k nejkrásnějším výtvorům lidstva; bez něho nebyl by Rafael, Michelangelo, Palestrina a Mozart tím, čím byli. Má-li moje Requiem cenu, je to proto, že je to dílo věřícího člověka«. Jak známo zřídil Verdi ze svého jmění útulek pro staré hudebníky. Když mu přinesl architekt plán stavby bez kaple, byl tím velmi nemile dotčen. Ne-mohl pochopiti, jak si představiti takovou budovu bez kaple.
Zajímavá zkouška o účinku hry na housle staré i moderní byla učiněna na konservatoři v Paříži. Houslista hrál po sobě v úpině tmě na šestery housle staré, mezi nimi na housle Stradivaria a Guadaguiniho a pak šestery housle nové výroby. Pořad nástrojů určen byl losem a sám houslista neměl tušení na který nástroj hraje. Posluchači, skládající se z vy-nikajících znalců, měli hlasováním rozhodnouti, který nástroj je nejlepší. Při tomto zvláštním hlasování obdržely dvoje moderní housle první místa 1090 a 1004 hlasy, teprve potom následoval Stradivarius 1000 hlasy a Guadaguiní 822 hlasy.
Pěvecký fenomén. Nedávno předvedl v Rakouské společnosti pro experimentální fonetiku prof. Dr. Réthi zpěváka Michaela Prita, který má objem hlasový pěti oktáv. Prita pochází z Banátu, je stár 44 roků a studoval ve Vídni medicinu, práva a filosofii. Zpěvu učil se u Gánsbachra. - Nejhlubší tón, který Prita zazpíval, byl kontra-F (42 zákmitů). — Umělecky upotřebitelny jsou teprve tóny velké oktávy. Odtud pokračoval zpěvák až do falsettu znějícího jako soprán až k f"' a při dobré disposici až k a"' (1740 zákmitů) tedy ještě o tón výše než slavná Patti. Prof. Dr. Réthi ve své přednášce sdělil zajímavé podrobnosti o stavbě jeho hrtanu a hlasivkách, jež jsou krátké, ale značně široké. Při schůzi byly po-řízeny fonogramy, které budou uloženy v akademii věd.
LITERATURA.
V o j t . Ř í h o v s k ý: „Tři české zpěvy duchovní`°. Op. 65. pro solový hlas, housle a celo. Jd našeho oblíbeného skladatele dostává se tu našim Jednotám velmi vítaných skladeb, zvláštěprokoncerty duchovní. Jsou to zhudebněné paraf rase na ~Salve reginaa na text P. Fr. Žáka, -Nech vzplanouta na slova X. Dvořáka a pak duchovní zpěv na slova žalmu 142.

První pro soprán nebo tenor, druhý pro soprán, třetí pro baryton. Všecky tyto zpěvy vyznamenávají se předností skladeb Říhovského. Melodická linie piná vřelého výrazu, průvod, zde pro kon-ertní přednes bohatší chromatikou, průvod smyčcových nástrojů dodávající barvitosti, vše spojeno v účinný celek.
V kollekci »Slavní hudebníci«, vydávané náklad. H. Laurensem (6, rue de Tournon v Paříži), vyšlo právě dílo A. G a s t o u éh o .Primitivové hudby francouzské= (Les Primitifs de la Musique Fran-Caise) osmerkový svazek (14X21), 12 rytin a mnoho ukázek hudebních. Cena 5 fr. Až dosud byla století XII.—XV. »španělskou vesnicía hudební historie francouzské. I odborníci básnili o nich jako o době hudebních barbarů. Byla známa sotva některá jména, ale nikdo nevěděl určitě, co skladatelé ti napsali nebo jaký byl jejich význam ve vývoji hudební kultury. Spis Gastoué-ho podává úpiný obraz tehdejšího hudebního světa. Jest ovšem na snadě, že výbornou průpravou bylo autorovi badání v oboru řehořského chorálu. Učenci, který umí na pamět celý soubor církevních zpěvů a který dovede historicky i teoreticky rozebrati chorální zpěvy až do posledního detailu, bylo hračkou osvětliti n.m doby, jež mu byly poměrně moderními, nebo( ke studiu chorálu musil se pohroužiti do věků mnohem temnějších.
V knize své promlouvá Gastoué nejprve o skladatelích monodických, tvůrcích to pouhých písní (truvérové a trubadúrové) nebo rafinovaných autorech ma drigálů, jež se zpívaly s doprovodem. Potom sleduje vývoj komposice polyfonní od Pérotina Velikého až k vrcholnému umění Viléma de Machaut a Jana Tapissiera. Nepřestává však na pouhé kritice skladeb té doby. Vniká( za skladateli do jejich dílny a donáší nám odtud bezpečné zprávy o jejich komposičním materiálu a technice, zavádí nás do klášterních škot a pěveckých spolků, neopomínaje nás přitom seznámiti s hieroglify středověké notace a rythmiky. Posléze ukazuje nám též nástroje, jimž dávní ti básníkové svěřovali to, na co nedostačovala už jejich ústa, když pěli o kráse paní nebo o kráse Naší Paní a nebeského dvorstva. Knihou Gastoué-ho dostává se nám co rukou dílo kritické, odborné, ale zároveň dosti po ulární, aby i širší vrstvy z něho měly užitek. Nám echům je tím zajímavějším. že se v něm mluví o pražské škole Viléma de Machaut, písaře Jana Lucemburského.
O. A. T.
Misto varhaníka

u Praze
přijme absoly. st. konserv. (2 státní zkoušky). Podmínka: naturální byt. Dotazy na »Cyrila«.
........................................ ............................................
Příští číslo „Cyrila” (8-9.)
vyjde v měsíci říjnu.
...............................
Reditel kůru
se přijme
při katolickém kostele v Holicích u Pardubic. Konkurs do 24. září 1922 farnímu úřadu do Holic.
Ferd. Zajíček, děkan,