Ročník XLVIII. 1922.	11

ranním a poledním *). Za to divadla, balety a různé zábavní místnosti večerní bývaly piny. V koncertech vábila brillantní ronda, koncert vyšperkovaný všemi možnými ozdobami, bravourní variace.
Proto takové skladby byly důležitou součástkou v koncertech tehdejších virtuosů. Sonata nebývala řaděna do programu. Jenom Clementi a Beethoven odvážili se v koncertech hráti svoje sonaty. Sonata byla odkázána ke studii úzkým kroužkům hudebním. Beethoven v sonatě zaměstnával levou ruku rovnoměrně s pravou, ale vyčítali mu, že tlumí tím melodii, kterou honosili se Italové. Tou dobou kvetl zvláště kult Rossiniho. Voříšek měl dar melodie a dovedl ho využíti. V něm jako by se byly obrážely názory o klavírní hře ploché virtuosity Hummlovy a Moschelesovy od prohloubenější hry i skladby Beethovenovy, později Thalbergovy a Lisztovy, žáků Karla Černého vlivem hlavně skladeb Beethovenových. Viz na příklad v rondu op. 8. střední větu fis moll a brillantní konec ronda.
Voříškovy práce nejsou četné (zemřel příliš mlád) a nejsou stejné ceny.
Některé vzbuzují úctu svojí stavbou, množstvím myšlenek, znaleckým jich propracováním, zajímavou harmonií. Jiné se nám zdají jen jako letmo na papír nahozené, určené pouze k jedinému přehrání. Nicméně povrchní hráči nesvedou s nimi mnoho. Vyšel z přísné školy Tomáškovy a byl současníkem Beethovenovým. Naučil se tudíž nebrati hudební skladbu ;na lehkou váhu. Někdy vám připadá, jakoby nebyl ani sám stačil letu svých myšlenek a tak snad se vysvětluje, že zůstala některá místa jeho skladeb nedosti zhuštěna, nedomyšlena, nedopracována a tudíž nedosti hodnotna, přirovnáte-]i je zase k jiným jeho pracem. Po prvním vystoupení veřejném 3. prosince 1815 v Hummlově rondu z A dur možno u něho pozorovati sklon k skladbě brillantní.
Hummlovo rondo znamená přechod od směru Mozartova ke slohu brillantnímu. Docílený úspěch ve zmíněném koncertě přiměl asi Voříška, že se přidržoval nyní tohoto směru ve svých rondech, Sentinelle a j. Opouštěl tím i dřívější svůj způsob komposiční, ve kterém klonil se spíše k Tomáškovi, jako na př. ve svých rhapsodiích, sonatě op. 5 z G dur, Andante Le désir, Allegru Le plaisir, Impromptu op. 7 z C dur ...
Kdyby bylo možno každému, kdož se zajímá o věc, prostudovati s porozuměním všechna umělecká díla toho kterého umělce, nebylo by potřebí psáti životopisně kritická díla o uměl-cích, ba snad ani kulturní dějiny. Umělec svými pracemi píše si sám historii svého života a to historii nejspolehlivější a nejúpinější. Obzvláště některé dílo obráží umělcovo nitro a prostředí, dobu, v níž žil, jeho schopnosti, snahy a cíle lépe, nežli mohou tak učiniti mnohdy nemohoucná slova dějepiscova. Jako mladík získal si Voříšek piné spokojenosti svého přísného učitele Tomáška. Jako počáteční virtuos zaujal pozornost Hummlovu a příslušných kruhů rozhodujících a potom oceněn jako nejzpůsobilejší mezi všemi žadateli o místo dvorního varhaníka. Jako skladatel mél štěstí, že byl řaděn k nejdokonalejším své doby. Jeho práce tiskly se ve Vídni a hrány v nejlepších hudebních sdruženích vídeňských. Po prvé provedeno jeho Rondo brillante pro klavír vedle Mozartových a Cherubiniho skladeb.
Roku 1820 provozován ve společnosti přátel hudebního umění jeho sbor i později ně-kolikráte opakovaný. R 1823 jeho symfonie sotva dopsaná provedena vedle Beethovenova oratoria Kristus na hoře Olivetské.
Eduard Hanslick ve své DGeschichte des Konzertwesense praví o něm, že byl nejen znamenitý jako varhaník a pianista, nýbrž význačný i jako skladatel.
Byl hlavním svým povoláním jako právník státním úředníkem, ale jako pravý tehdejší Čech z rodiny učitelské navrátil se k původní své zálibě a stal se dvorním varhaníkem. Církevní hudba nebyla jeho doménou. Byl romanticky nadán, avšak povahy těkavé, vznětlivé. Vychován v mládí po česku, studoval na německých školách, ale nesl si z Prahy, náklonnost k francouzštině. Ve Vídni mezi hudebními kruhy převládala italština. Jako Cech psal na český text V. Nejedlého píseň Nevinnost«, ale přišed do Vídně, stal se světoobčanem, který chtěl poutati pozornost. Nadpisoval svoje skladby francouzky, někdy italsky, jindy zase německy. Vrhl se do proudu života, neuváživ jeho nebezpečných nástrah a svůdných pokušení. Příliš pozdě poznal, že Vamberecký rodák, synek chudého učitele, nestačí odolávati svodům velkoměstským. Odchovanec přísného Tomáška přišel v rozmařilé Vídni ze skromničkých poměrů do okolností, v nichž brzy postřehl, že velikáni hudby jako Beethoven a dříve Mozart poměrně strádají, ale zhýčkaní copaři muzikanští jako V. Miiller, Ferd. Kaner, EyEler. Drechsler a různí Italové žijí sybaritským životem. Vídeň při provozování Rossiniho Tankreda tonula v nadšení, ale Beethovenova opera Fidelio se nelíbila,
*) lednu dobu koncem XVIII. století a poč. XIX. stol. konaly se koncerty ráno.