R,,č,tk XLV. 191 A.	123

povila městská rada pražská při kostele sv. Jindřicha 19. H e n d l a, při kostele sv. Ha tala jo s. Fe n d r-š táta, při kostele sv. Mikuláše Fr. Tichého, při kostele sv. Štěpána Fr B u r e š e.
Úmrtí. František Filipovský, ředitel 1<ůru a ředitel hudební školy v Přelouči dokonal hudbě zasvěcený život 11. října 1919. Narodil se r. 1845 v Rožmitále, navstěvoval varhanickou šl<olu pražskou v r. 1865-6; po osmiletém koncertování na flétnu po Německu a Polsku vrátil se do vlasti a přijal místo ředitele hudební školy a kůru v Pře-louči, kdež zastával funkci městského kapelníka a učitele zpěvu v tamějších školách po 47 ]et. Jeho kapela byla známa po širokém kraji, pro ni skládal mnoho zdařilých skladeb, z nichž mnohé tištěny jsou
u Vavřince v Jindř. Hradci a u Hofmanna v Praze. U M. Urbánka vydal pro orchestr u R e i s k ř í t k ů= a ~M a j a 1 e s«. Jako populární skladatel orchestrální a vokální býval žádán okolními i domácími spolky, vždy jim vyhově a jak sám říkával, rychle a snadno bral vše az inkoustu«. Jako přítel přírody rád napodobil zpěv ptactva, k čemuž flétna, jako reprodukující nástroj, byla přímo stvořena. >TI u k o t s ] a‑
v í č í«, flétnové solo s průvodem orchestru od Filipovského (vyd. Hofmann) nescházelo na žádném populárním koncertě. Jeho pěvecká hra »V roklích života« (čili =Román krásné Slávky«) dávána více než padesátkrát na předměstském divadle pražském. Jestliže kolínský Kmoch písně lidové zneužíval, Filipovský jí využil a umělecky vybavil případným zbarvením orchesfrovým. Jako ředitel kůru byl neúnavným pěstitelem figurální hudby; každou neděli a svátek sával instrumentálku, při n`ž účinkovala celá hudební Přelouč. Jeho činnost spiata jest s dobou obrozeneckou, kdy spolková činnost, opestřená hudebními produkcemi, utužovala ducha vlasteneckého a zušiechtovala celé generace. Byl typem bodrého, vlasteneckého a ušlechtilého regenschoriho, Tací znenáhla u nás vymírají. Stopy jejich činnosti bohužel zapadají ne-dostatkem naší hudební historiografie, jejich činnost skladatelská utlučena byla neporozuměním našich nakladatelů. A přece Filipovský a jiní jeho rázu po-mohli nám budovati naši nynější samostatnost, udr‑

žujíce v širokém kruhu své nehlučné působnosti ducha české muziky a tím české kultury a uvědomění. Třeba jest, aby záhy česká škola his orická starala se o se-brání dat a materiálu notového po těchto typick~ch českých muzikantech. Jedním z nich míst nejčestnější má Filipovský. Ave anima pia.	D. O.
Martin Janovský, zasloužilý ředíte] kůru ve Vel-varech, je přes půl roku mrtev. Tiše, jakbývalo vždy j ho zvykem vystupovati ve veřejném životě, tak též trochu záhy z něho odešel. Kromě úmrtního oznámení nečetl jsem nikde ani řádky a proto pro jeho četné hudební přátele a žáky připomínám alespoň těchto několik dat. Narodil se v Kostelci nad Černými lesy (vulgo v Cerném Kostelci) r. 1855, absolvoval pražskou varhanickou školu a záhy zasedl za svůj oblíbený nástroj varhany místo Skorkovského, Jandy, F&rstra a j. Tři léta působil jako varhaník u Nejsv. Trojice v Podskalí, v Praze-II, odkudž za účelem dosažení samo-statnosti, jež tam kyne varhaníkům asi tak brzy jako Kaplanům, přestěhovav se do Zásmuk, za ředitele kůru R. 1887 pak vystřídal ve Velvarech ředitele a hudebního sl<ladatele po jeho o chodu do Nové Kikindy v Uhrách. Na tomto místě se rval až do své předčasné smrti, piných 32 let. Všude měl přáno, jako výborný učitel hudby a zpěvu i pro svoji milou, nevnucující se povahu. Míval v mladších létech současně až 50 žákův a žákyň, z nichž mnohé vyu oval zcela bezplatně. Tím vychoval svému chóru ř du dobrých pěvců a pěvkyň, kteří mu bohuže přílis záhy odcházeli na studie, na svatby a jinam. Pisatel těchto řádků vzpomíná, jak u něho s členy několika předních rodin místních cvičíval mši Horákovou, Lablerovou, Fórs rovou a jak si s chutí zpíval jako velký student různé v ožky na př. pastorální DV čarovné noci dětátko, sneslo se s výšin nebem. Hudebně za-loženým obecenstvem byly též četně navštěvovány jeho pašije a k ěžské hodinky ve sv. témdni, při nichž a při instrumentálkách často spolupůsob li na nástroji i hlasem ochotníci z různých úřadů v městě umístněných. Byl tedy zesnulý též výborným organisátorem hudebních sil. Náhle se však počal tratiti po těžkém zápalu plic až dne 8. ledna t. r. zemřel. Ne-dočkal se ani návratu svého syna Jaroslava, ředitele kůru v Žamberce, dosud legionáře v Ruku a s bolestí propustil tamže jednu z třech svých dcer, pro-vdanou za sládka. Bud čest jeho památce! — Dne 29. září zemřel M o j m í r U r b á n e k, hudební nakladatel pražský ve věku 46 ]et. Jeho nákladem vy-dány skorem všecky círk. skladby V. Ríhovského, kron;ě řady jiných. — Dne 4. prosince zemřel otec předešlého F r. A u g. U r b á n e k, knihkupec a hudební nakladatel, z jehož nákladu vyšly mnohé znamenité skladby církevní předních našich skladatelů Foerstra, Sychry, Skuherského, Steckra atd.
o
RUZNÉ ZPRAVY
Státní zkoušky z hudby v podzimním termínu 1919 konaly se před českou stát. zkušební komisí dne 17. listopadu. Poněvadž místnost sekretariátu v Rudolfinu byla též zabrána pro Národní shromáždění, budtéž žádosti za připuštění ku zkoušce zasílány sekretáři A. Heřmanovi, Praha 11. Ječná 10. Ministerstvem školství a národní osvěty schválena změna zkušebního řádu, dle níž kandidátům, ku zkoužce se hlásícím, prokázati jest dokonaný 20. rok (místo dosavadního 18.), na což zvláště se upozorňuje.
Jednota českoslov. duchovenstva uspo‑
řádala ve středu 29. října v chrámu Páně Týnském
zádušní služby Boží za padlé bojovníky, při čemž
provedeno solisty, sborem a orchestrem Národního
divadla Mozartovo Rekviem říz. p. kap. R. Zamrzly.
Daň ze zábav a to veliká má býti zavedena