pWrapPolygonVertices8;9;(0,0);(0,21602);(21601,21602);(21601,10808);(12284,10808);(12284,2062);(666,2062);(666,0);(0,0);fBehindDocument0
Teučr: II C7, Bttlnoh., S~ec.

r co li	mus.	Duem

De - - - um ve - - - rum	_

Ročník XLV. 1919.	85
Příklady slohu přechodného z umění starého v umění nové:
Chorus noster sonorosus	Panis evus typicatus	Pneuma eucaristicum
Omnis mundus iocundetur	Paraneuma eructemur	Styrps regalis
Deum trinum adoremus	Pax aeterna	Sophia nasci.
Skladby tyto jsou většinou notovány černou mensurou; jen několik jest jich v některých sbornících zapsáno notou bílou, nebo jen některý hlas jest notován bíle, ostatní černě.
Poměr mezi uměním starým a novým jest nejlepe patrný na skladbě, jež původně přináležela umění starému a v době rozkvětu nizozemské školy byla přepracována vlivem nových směrů. Lze uvésti dva zajímavé příklady, motetus DO m n i s m u n d u s i o c u n d e-tura a »Patrem — Credamusa.
Moteto 'O m n i s m u n d u sa jest zapsáno d v o u h l a s n ě v rkpe Vyšehradském asi z r. 1450 na listu 766, ve Franusovi f. 3281, v rukopise universitním VI B 24 fol. 154b s textem latinským a na fol. 162` s textem českým; t r o j h 1 a s n ě v VI C 20a fol. 105b, XIII A 2 fol. 3623 a ve Spec. fol. m 15b. D v o u h 1 a s é spravování pochází z prvé polo-viny XV. stol., t r o j h 1 a s é z počátku stol. XVI. Dvouhlas náleží organálním vedením hlasů v souběžných kvintách umění starému; t ř e t í hlas (contratenor) jest složen po stránce rytmické i melodické již dosti svobodně, vyplňuje celou oktávu C - c, kdežto disskant dosahuje jen c - a. Kontratenor kráčí v rozložených tónech trojzvuku tonického a dává skladbě působivou zál{ladnu instrumentální i harmonickou opakovanými kroky od to-niky k dominantě. V původním dvouhlasu jest zvětšenou kvartou f - h přesně vyjádřen ráz toniny lydické, v překomponovaném kontratenoru však ráz církevní toniny setřen a nahrazen moderním dur snížením kvarty.
P a t r e m- C r e d a m u s je d v o u li 1 a s n ě v českém kan. Jistebnickécn, sign. 11 C 7 str. 240 a 241 s velmi chvbnou notací, v Kutnohorském graduálu ve dvorní knihovně Vídeňské fol. 58b a v XIII A 2 fol. 19''; t ř í'h 1 a s n ě ve Spec. fol. d 16''. Skladatel tře-tího hlasu, kontratenoru, přizpůsobil disliant oběma spodním hlasům podle zákonů pravidelného kontrapunktu. Opravou touto odstranil souběžné vedení hlasů v kvintách a jedno-hlasu, jimiž oplýval původní dvouhlas. Průchodní septimu nahradil sextou, paralelní septimy vymýtil protipohybem ve vedení hlasů. Diskant s tenorem kráčejí pak v terciích a sextách a nikoliv ve kvintách a oktávách, jako dříve. Závěry jsou silnější, než v původním organálním dvouhlasu a ohraničují přesně od sebe jednotlivé hudební fráze. Jediný tenor jako cantus fircnus zachoval původní podobu. Tak způsobem zcela mechanickým skladba starého rázu stala se úpravou a přidáním tietího hlasu uměních »novýma.
Obě uv dené skladby podávají příklad, jakou cestou vývoje ubírala se v XV. stol. vícehlasá hudba, než došla k umění novému.
Patrem-Credamus, II. část.
Disc.: !I. C. 7.
De - um,	De - um ve - rum ve - rum	de De - o ve - -	- ro,	ge-ni-tum
Disc.: h-trluohorský k.
De - -	um	ve - - rum de	De - o ve	ro, ge - ni - tum Disc.: Spec.
De - um	ve -	- - - rum de	De- o ve	- ro,	ge •ni-tum