Ročník X[-V. 1919.	71

D. 0.

Kancionál Franusův.
(I-'okračování.)
Příkladem buďtež uvedeny d i a f o n i e : Presidiorum (fol. 317t'), Quem elegit (fol. 344'), Novus annus (fol. 330!, v í c e h 1 a s y: Sanctus angelicum (fol. 431, 3 v.); Preconia etroclia. (315a fol. 3 v.), Ex linguis multiphariis (foi 33431 3 v., Jesus Christus nostra salus (foi 341`)
D é c h a n t s postupy v protipohybtt od kvinty k oktávě a k iednohlasu nevyskytuje se nikde v průvodní formě; sled uvedených intervalů střídá se s jinými, na př. při >In hot: anni circulo (Chrud. fol. 2720.
G y m e 1, souběžný to postup hlasů v terciích nebo sekstách a f a u x b o u r d o n, sled to sextakordů, jest ve skladbách: Vere miranda (fol. 3593), Omnis mundus (fol. 323'') Prelustris elucentia (fol. 2861), Modulisemus (fol. 297'').
Organum. déchant, gymel a fauxbourdon lze jako primitivní druhy starého umění shrnouti ve společný rod c o n d u c t ti s , pokud řídí se pravidly syrrytmie, v níž všechny hlasy soudobně začínají, postupují a končí v témže modu.
Jako -cantus f irmus« u těchto skladeb jest buď chorální melodie (cantus planus) nebo mensurální píseň.
Byl-li c h o r á 1 jako c. f. prius factus zvolen za základ syrrytmické slcladby, zůstal beze změny v původní své melodické a rytmické podobě. Hlasy vedlejší kráčely s ním podle starého pravidla nota proti notě čímž povstal » c o n t r a p u n c t u s super c a n-t tt m p 1 a n u m Ve všech hlasech se deklamoval současně. týž text; proto nebylo ani třeba jednotlivé tóny přesně odměřovati podle pravidel mensury. Stačilo celou skladbu notovati c h o r á 1 n ě, i cantus firmus i vedlejší hlasy. Tím mimorádně použito bylo chorální notace i k zapsání vícehlasých skladeb. Svrrytmií chorálního vícehlasu zpívaly se jen některé oddíly, hudební fráze, nikoliv celé mešní částky, na př. někde věty při s a n k t u s nebo v g lor i a =maius de domina« trop -S p i r i t u s e t a l m e o r p h a no rum,'. Tento více-hlas bez pout mensury se samostatným vedením hlasů v úzké poloze ad aequales«, psaný v chorální notaci, připomíná improvisování vedlejších hlasů chorální melodie, jež dělo se zpěváky při význačných liturgických funkcích nebo při textech důležitého obsahu. Proti chorálu jednohlasému zazněl ke zvýšení nálady náhle chorál vícehlasý. Střídavý zpěv chorálu jednohlasého s vícehlasým ve volném rytmu řečnickém jest zvláštností husitského zpěvu umělého XV. a XVI. stol, jenž neměl nic společného se zpěvem dvouhlasých gradualií u jiných kulturních národů středověkých'). Více o tom pověděno bylo již v úvaze vo notaci=.
Počátek mensurování chorálního t. zv. cant:ts firmus zahájen byl tím, že melodie se notovala i dále chorální notou kosočtvercovou (rombou), ale noty obdržely význam mensurální, měřily se jako semibreves, pravidelně v taktu dvojdobém'), t. zv. tem-pus imperfectum. Zevnější tvar not a melodická stavba melodie zůsta;a při tom beze změny.
Chorál ve volném rytmu:	Chorál v mensurovaném rytmu:

4	'i	i
V závěrech nahrazeny bvly někdy kosočtvercové noty (punctum inclinatum) notami kratšího trvání, čímž zpestřen byl stejnoměrný rytmus slcladby
  e    s	—	?	s •	• • s •	o
Rytmické a melodické ozdoby byly bud přejaty s chorální melodií v jejím vývoji ze stol. XV. a XVI. nebo vytvořeny dodatečně autorem vícehlasu na chorálním nápěvu z důvodů rytmických a harmonických.
Zajímavé příklady přetvořování chorální vůdčí melodie v mensurální c. f. lze pozorovati při některých částkách mešního oficia, zvláště při patrem a sanktus.
Talc byla mensurována část chorální melodie patrem pro c. f. a vytvořeno zní schema, kteréž třikrát se opakovalo ve vícehlasé úpravě. Ke vzorci tomuto se ve vůdčím hlase zpívala husitská parafráze na patrem a ve vedlejšich hlasech přesné jeho liturgické znění.
1)	Ludwig, Studien ůber die Geschichte der meltrst immigen Musik im IVtit telal ter. Studie der J. M. G. Vi
2)	Super cantum planum quidem fieri contigit, quando ad voluntatem canentium qualibet ipsium plan, canfos nota semibrevis minoria prolationis aut maioris tenetur (1. Tinctoris, de arte contrapuncti, liber II. caput XXI.).