1~E0	CYRIL číslu 10.

náladového polodiletantismu. Ten jest nevyléčitelný! Umělecký diletant respektuje umělce z povolání a naopak, hyperkriticismus polodiletanta rve a trhá vše, hledá toliko slabiny a pouští se zřetele dobré stránky díla uměleckého, jehož puvodce vůbec jev očích hvperkritika břídilem, který ničemu se neučil.
Základem předpojatosti cyrilské bvla u nás rozhodné okolnost, že cyrilismus stál na poli církevním, o čemž svědčila propagace sl<ladby z motivl<ú pochodu z »Carmen«. Bienenhausmarsche« a pod, tedy posměšek s názvem moderní směr! To právě jest nejsmutnějším zjevem na celé věci, že obdržela jméno přímo nepřináležející. Nový to dirkaz polodiletantského kriticismu! Jak může něco co s vážným uměním ve smyslu cír kevnnn pro světácký svoj ráz nazváno býti krásným jménem >moderní«, toho nikdo nepo chopí. Vážná, rczt:mná modernita v umění musí míti základem pravdivou u š 1 e c h t i I o s t, nikoliv karikovanosf!
Cm více zahloubáte se v studium staročeských kancioná!u a oratorních děl Bacha. Hándela, Mendelssohna až k Beethovenovi, Mozartovi a Lisztovi, ovšem s východiskem od Palestriny, Orland:, a o. mistru vážného slohu, tím více budete přesvědčení o pravosti s l o h u c y r i l s k é h o a jeho nepopíratelné duležitosti l; vytříbení vkusu a církevně-hudební soudnosti.
Liturgická hudba nepotřebuje t. zv. »schlágrů« operetních; ona jako dcera církve křesfanské nedychtí po efektu zvukovém, nevyhýbá se však vznosu, jež gradace významu slovního sebou přináší. L i t u r g i c k á h u d b a m o d l í s e s a m a, proto není v ní místa l: jal<émukoliv triviálnímu či všednímu projevu, vtipu, banalitě nebo karikatuře melodické, harmonické či rvthrnické.
Nadaný skladatel K. Kempter psal jisté skladby své většinou v tónu pastorálním pro své chlebodárce, kteří postarali se sami o jich uveřejnění a rozšíření. On sám velmi se nad tím mrze!. ale bJ závislý na líbivosti svých živitelů, pro které nucen byl v jich modu housti, než abv sára vychovatelem byl.
Nepadne-li cyrilismus t. J. přesný směr v tuto propast. pak má každý 1cur, 1<de je pěstov'-;n dobrý směr liturgický, zdravou budoucnost.
Evangelíci mají své z gregoriánské nálady vytrysklé rytmicky uspořádané chorální nápěvy. Pravoslavné nápěv liturgické nevyrovnají se hudební cenou ani našim ambroziínskvm tónem žalmcv~m.
Ritualní zpěvy mosaicl<é, pak zvláštní faktúrou podobnou většinou harmonické měls'<é stupnici, jsou ;totcžné s nát~ěvy moslemínu V přípravkách pro kantorát, (synagogá'n+, hlasem nadaný předmodlič a předčítatel thory) šíří se tvto nápěvy tradicí. Není antifonáře.
Tímto ústním podáním a přispůsobováním závěru k sborovým motetttím v synagogách se sborem a varhanami) jeví se různé odchýlky. Zajímavé jest, že nápévy s ne-určitým závěrem označují názvem »phrygické !«
A — veliká katolická obec žál<ií svatých pěvcir Ambrože a Řehoře nemohla by vykázati se liturgickou hudbou.
Cyrilský směr liturgický vedle své dobré hudební a výchovné stráni<y má také znamenitou vlastnost, že možný jest za nejméně příznivých hmotných poměru kuru chrámového. Není třeba odznívati nešpory bez předepsaných antifon (což jak známo jest liturgickv pojato. nesmvsl), anebo připadá li 40t1hodinná pobožnost na nedli »Judica«, aby pan regenschori z pouhého pohodlí zpíval introitus: »Cibavit eos es ad pe framenti, alleluja« a jiných nepřístojností
Že hmotné poměry pražských kúru nikdy příznivými v pravém uměleckém slova smyslu nebyly, v-jímaje snad lépe dotovaný k ir svato Vojtěšský, o tom v d,aších listech >I< dějinám pražského cyrilismutt.
VrAIV

DR. D. OREL
Kancionál Franusův.

['okračován:)

Foi. 299' Dorothea coronata, bez not; s. Dorothea.-C.-TéžvChrud. fol. 2-)7 s poznámkou: »sicut Resurgenti Nazareno« (Fr. fol. 2761 2 v.). Světice vedl: sv. Kateřiny v Cechách velmi uctívaná, jak svědčí různé hry o sv. Dorotě. Jin° písně o ní jsou: »Dorotheae festo congaudete« ve Vyš fol 261' s notou a 27" bez not a v Chrud. fol. 298' 1 v.; »Dorothea beata", Dreves C. b. str, 61.