Ročník XLIV. 1918-	107

					
6.	ví - tej,	du	še,	ví - tej	Kri-sta Pá-na, —jenž	se v způsob	chle-ba, ví - na skryl. —	
7.	pohled, jak	jsme	te - be	žá- do - sti - vi —	neb jsi nás všech	k so-bě po - vo - lal.	—	
8.	slyš, jak la - ska t	vě tě	vo -lá k so-bě, —	Iio-ží hod zde	to - bě	u - chý-stán ; —	
9.	po - že-hnej vlast,	žehnej cír-kev ce-lou, —	zůstaň s ná-mi,	zbožně že - lí - me : -‑	
10.	nechf se den - ně	k bá-ni ne-bes jas - né --	vzná-ší o - bět	z chrámů křesfanských, —	

1.	Za pří-kla-dem dáv-ným se	to dě - je —	sva- tých	Cy - ri t la	a	Me- to - dě - je —	
2.	O	ne-chaf se	věč- ně vě - ků vzdává —	Krá-li	krá-lů	po všem své-tě slá-va, -‑	
3.	při - nes-lif nám	o - ni	Pí- smo sva- té, —	by-chom	ze stud t ni - ce	té - to zla - té —	
4.	ja - kos k Ve-le t	hra-du	li - bě hle-děl —	a svou	mi lost	li - du při - po - vě-děl, —	
5.	Se-stup, Kriste,	pře-za-žrač- ně	do - lů, —	af	se	to - bě	po klo- ní - me spo- lu —	
6.	Ob-čer-ství tě	kr - ví svou a	tě-lem, —	spo-jíš	se dnes	še svým Spa-si-te-lem, —	
7.	Ach, my hříchem	ztra- ti - li jsme ne-be, —	6	kéž	na - lez t nem je skr-ze	te - be, —	
8.	kéž se du - še	vě- rou ži - vou skvěje, —	lá - skou	Cy- ri t la	a	Me to - dě - je, —	
9.	pro-vá- zej nás	na ve-zdej - ší	pou ti	—	ne - dej	li - du	své-mu za-hy-nou -ti, —	
10.	kte - rá	ti - síc	let již stá - le	pla-ne, —	o - sla -	vu - jíc	te- be,	věč-ný	Pa ne, —	

					

1. kte - ří	Kristův	roz-kaz pl - ni - lj,	—	pa-mět smr-ti	je - ho	sla	-	vi	-	li.	
2. kterou předkům	na- šim	vě - šti - li,	—	a - po - što-1é	na - ši	pře - mi - lí.	
3, moudrost nebes	ve-zdy	vá - ži - li	—	I3o-hit slou-2i	t	ti	se	sna -	ži	-	li.	
4 když se na Mo t	ra- vě	sla - vi - la	—	prv- ní	o - bět	to - bě	pře - mi - lá.	
5. s ce-lou vla-stí,	s celým ná- ro-dem, —	s Ot-ci Cy -ri t	lem a	Me - to- dem.	
6. jenž-to dra-hý	ži - vot za tě dal —	a	tě k so-bě	So - lu -	ňa - ny zval.	
7. pří-mlu-va- rr,i	a - po- što - lů tvých	— vě-ro - zvě- stů	na - šich	slo - vanských.	
8.	na - dě - jí	též	sva-tou zplá-po-lá, —	že	ji Pán kdys	v ráj svůj	po - vo - lá.	
9. pro zá-slu- hy	ze své o - bě ti	—	vy -lej mi - lost	na své	na	dě - ti.	
10. po-svě - cu - jíc	srd- ce ná - ro - da, —	če- led	Cy - ri	t	la	a	Me - to - da.	
Opraviti v 10 slokách na 16 místech nesprávnou césuru, jest úkol dosti nesnadný. Není zajisté vždy možno docíliti opravy pouhým přesunutím slov; třeba někdy měniti celou větu.
Zřejrno, jaké obtíže naskytují se při úpravě písní, má-li se vyhověti požadavkům správnosti textové i hudební á má-li při tomto původní text zůstati — alespoň co do obsahu beze změny.
Z mnoha jiných uvádím ještě jeden příklad nesprávných césur textových. Jest to obecně rozšířená a oblíbená píseň »Dokonáno jest<,.
Do _ ko - ná - no jest, smrt ple - sá.

První část nápěvu pro svůj rychlý spád ke spodní oktávě končí nikoliv poslední notou prvního taktu, nýbrž mimořádně první notou taktu druhého. Zpěvákovi vryje se tento charakteristický melodický úryvek v rozsahu celé oktávy v pamět při zpěvu první sloky. Když pak pokračuje ve zpěvu slok následujících, bezděčně odechne při spodním tónu d, ač tyto ostatní sloky mají t e x t o v o u césuru jinde. Tím nastane nutný konflinkt mezi césurou tónickou a verbální, který nutno odstranit dle sloky první.