150	CVKILL čílo 9

tím, že byl vydán, zakotvil pevně na našich kt•uchtách, 1<de zdobí každoročně krásné období roku církevního. Zde múžeme vytknouti hlavní rvs Malátových skladeb, totiž n e h l e d a n o u jednoduchost a prostotu výrazovou, která přece není zase na tíjnut hudební ceny. Právě pro t,;to vlastnosti hodí se jeho chrámové opus výborně zvláště menším kúrám. Že jsou dosud poměrně tak málo skladby ty rozšířeny, toho příčinou je hlavně ta okolnost. že většina děl těchto je netištěných a přílišná skrotnnest autorova púsobila, že nejsouc nabízena, nerozšířila se ani opisy. Některé skladby Malátovy zase byly vydány, ale bud jen v partiturách, neb bez lilasií nebo vúbec na místech dnes nepřístupných (»Varyto«). Než v církevní poz: stalosti Malátově, jak viděti, jest ještě mnoho upotřebitelných netištěných skladeb, které budou v brzku vydány, což múže míti za následek výtku, že snad ',sem s touto bibliografií měl počkat ještě nějaký čas. K tomu podotýkám : Jsem pi•esvědčen, že seznam ten, ač bádám co neisvédornitěji, neobsahuje dalel<o všech Malátových děl tohoto odboru. Mnoho svých rul<opisú unikátú Malát rozdal, rozpiijčil nebo přišel o ně jiným způsobem. Tím řada skladeb jeho stala se nezvěstnou: a v z náší m t í m t o a p e 1 n a všechny, kteří mají některé chrámové skladby Malátovy v našem s e z ti a m u n e ti v e d e n é, aby o existenci jich dali mi do redakce tohoto časopisu zprávu. To se týká ovšem i těch, kdož by věděli i nějaký dopiněk nebo opravu. Po těch korektivech pak najde teprve tento seznam své definitivní znění v celé práci. Pro tato dobu však mohtt říči, že snesl jsem všechno, co mělo sebe menší vztah k hudbě nábožné, a hlavní zásluha o relativní úpinost má t 0. Horník, jenž nevšedně ochotně poskytl mi k nahlédnutí to, co ve svém bohatém archivu choval, což vysvitne nejlépe ze seznarnu samého:
1.	Pange lingua, Zdrávas, Ctverozpěv ke sňatku (sestřenici Valentové), vesměs jen dle
jména známé. —Jsou z většího počtu kostelních skladeb komponovaných kol r. 1859.
2.	Te Oeum laudamus z B dur na smíšený sb„r a varhany, nejstarší známá skladba
zachovaná. Komp. asi r. 1862. Zachoval se pouze začátek a konec (3 listy v archivu
řed. O. Horníka v Karlíně). Datum vzniku jakož i jiná označení scházejí.
3.	Fuga na jméno „Bach” z G mol, hudební hříčka s notami: G. A. C. H. Na var‑
hany přednesl sám autor o veřejné zkoušce Varhanické školy 30. července 1863 jako
20letý její abiturient. Tiskem vyšla v 13. čís. II. roč. »Varyta u Kubeše v Třebíči
17. července 1879 (rozebráno). Rukopis nezvěstný.
4. Modlitba »Hospodine,.hospodine, na výsosti«, mužský sbor na slova J, K. Tyla op. 3. č. I. (27 taktú) z a mol. Složena ochotníktim hořickým koncem let šedesátých pro představení Tylových »Kutnohorských havířů« jakožto modlitba horníl<ú z I. jednání. (Sebr. spis. Tylovy XII str. 178 ) Brzy ovšem dostal se sbor do kostela. Dle záznamu Malátova zpíván 30. X. 1870 sbor tento v chrámu jií po druhé. Tisl<em vešla Modlitba bez čísla opttsového pouze v partituře v 2. čísle I. roč. »Varyta< 15. ledna 1878 red Binkovou u Kubeše v Třebíči. (Rozebráno.) Srovnej s č. 13. a 14.
5. Jednotonový žalm »Tribtilationes cordis mel multipl:catae sunt,< zpěv mnichů v chrámě z Mikovcova Dramatu »Záhuba rodu Přemyslovského« na jednohlasý sbor mužský. o průvodu varhan (harmonia). Složen příležitostně ochotníkúm hořickým v říjnu 1869. Zachovalo se jen v rukopisně vázané knize skladeb Malátových soustavně zapisovaných v léta 70tá. Jinak je dílo toto zcela neznámo. Sbor deklamuje na notě rl slova žalmu, zatím co vlastní melodie bachovsky zbarvená je v průvodu; lze snadno provésti.
6. Otče náš, op. 3. č. I I., na mužský sbor z C d u r začat 30 září (v skicák) a dokončen 21. října 1870. Zachoval se v knize rukopisů jako č. 4. a 5.) a připsáno tam autorem: zpíváno po prvé na instalaci vldp. faráře Boh. Hakla v Hořicích 30. října 1870. Tištěn dosud nebyl a nebude! — (Str. 56.)
7. Při sňatku (Hle dvě srdce láska pojí), veliký smíšený sbor o prúvodu varhan z D dur. Střední věta (Blaženě putujte života poutí) je z A dur a pouze na ženský sbor; púvodce slov neznám. Dílo toto. jež komponoval Malát na svou vlastní svatba 6. srpna 1873, zachovalo se péčí Jana Procházky Pardubského, jenž ta léta byl ředitelem kůra v Hořicích. Dílo je pouze v rukopise a po své přemiéře bylo pouze v Pardubicích častokráte provedeno. (Dopis Procházkův z 25. června 1917.) Str. 71.
8. Píseň při oddavkách (Hled, ó pane, s jasnou tváří na pokoru snoubenců — slova neznámého), G dur na soprán a alt o prúvodu varhan, psáno k sňatku sl. Doležalovy (přítelkyně skladatelovy choti), jenž byl o několik dní později než svatba Malátova, t. j. také v srpnu 1873. Tiskem vydána partitura v 8. čísle II. roč. -Varyta- u Kubeše v Třebíči 20. dubna 1879. Rukopis se nezachoval. Tištěný materiál rozebrán. Str. 91.
(Příště dokončení.)	_v_