14	CYRILL číslo 1.
~       ~ CINNOST CYRiLLSKÍI 

ARCIDIECESNÍJED.CYRILL.V PRAZE.
DR. FR. STEJSKAL.
Bratranice. O Božím Hodě vánočním a o sv. Třech 1<rálích dávána u nás přičiněním p. Fr. Kučery, jenž od 20. srpna dovedně na našem choře účinkuje a účastenstvím obětavé slečny M. Símové, která k nám až z Křivoklátu dojela a sl. Rottové, Horákova pastorální mše a pulnoční pěkné Malátovy koledy. Kéž by již naši lidé porozuměli světovému významu latiny při liturgii, při níž se cítí člověk i ve vzdálené cizině doma! A nemyslili si, že latinou člověk zahazuje svoji národní řeč. U nás ještě dlouho se bude proti předsudkum bojovati: -- J. Tichovský, 1t. a. vikář a notář.
Farní Jednota Cyrillská na Král. Vyšehradě představila se Jeho kníž. milosti ndp. arci-biskupu z Huynú v neděli 14. ledna při představení Narození Páně v Jednotě katol. tovaryšu. Po slavnostní předehře, kterou přednesl orchestr učednické besídky řízením p. N. Hatlál<a zapěl dámský sbor při otevřené scéně papežskou hymnu. Po ní vřelými slovy uvítal vsdp. Msgr. Vaněček, předseda obou jednot, Jeho kníž. Milost, načež zapěn sbor Chválen bud Pán (Max Springer) 3 hl. ženský sbor. Na to sehráno Narození Páně. O provedení není třeba se rozepisovati, jelikož všichni účinkující se drželi sta-tečně, až na malé odchylky dvou jednotlivců, na kterých bylo znáti, že jsou poprvé na scéně. Hru tuto nacvičil a řídí již třetím rokem s největší svědomitostí a obětavostí vsdp. Kanovník V. Můller, který do hry velmi vhodně umístil nejlepší Koledy J. Maláta a K. Steckra. Po ukončení hry promluvil J. kníž. Milost k přítomným delší řeč, v níž zmínil se o velikém významu této hry a pochválil snahu všech účinkujících. Na to udělil všem arcipastýřslté požehnání; orchestr přednes] pak ještě hymnu rakouských národů a hymnu papežskou, načež Jeho kníž. Milost v průvodu ostatního kněžstva opustil divadelní sál.	—lý.
ZPRÁVY OSOBNÍ
Chef c. k. hudebního departementu, Rudolf svob. p. P r o c h á z k a , hudební skladatel a spisovatel byl jmenován místodržitelským radou. Blahopřejeme
P a u l K r u t s c e k slavil 4. srpna 1916 své 70. narozeniny (nar. ve Falkenberku v Horníin Slezsku, posvěcen 1870, nyní ředitel kněžského domu v Nise.) Jest i u nás znám knihou »Die Kirchenmusik nach ,lem Wiele der Kirche«, kterou pro řízný obsah mnoho dobrého způsobil v korrigování názvu na správnou církevní hudbu. V Německu patří vedle Witta a Haberla k předním reformátorům církevního zpěvu
KRITIKA.
Filharmonické koncerty německého di-vadla. 11. koncert (30, listopadu). Tento koncert znamenitého orchestru z německého divadla vynikal zvláště vybraným programem. Obsahovali na prvém místě svého programu F a n t a s t i c k o u s y m f o n i i H. B e r l i o z e, první to část rozlehlé jeho skladby »Episoda ze života umělcova«, jejíž vzorné provedení O Ostrčilem v r. 1914 zůstává stále ještě jako zjev ojedinělý nepřekonatelným. Dílo foto jest ovšem v samém základě svém ještě daleko osobitější než ,Faustovo prokletí,, které jsme před tím slyšeli,

Podkladem této symfonie a příčinou jejího vzniku byla tehdy beznadějná láska Berliozova lt Henriettě Schmithsonové. Lásku tu od prvního vášnivého vzplanutí až 1<e konečnému svému zoufalství líčí Berlioz v pěti větách. Výrazem těclrto citů a zál<ladním kamenem celé skladby je motiv jeho milenky - -idee fixe«, jež probíhá všemi větami v podobě však dle situace stále se m_nící, až ve větě poslední (»Sabbat čarodějnic«) se objeví v kan•ikatuře. Tím nabývá sl<ladba nejen vzácné jednotnosti, nýbrž i neobyčejného dramatického ruchu zvýšeného i líčením pro-středí, do něhož Berlioz příznačný motiv ten klade. Přirozeno, že sl<ladba tak niterná a prožitá, vyžaduje i rovnocenného provedení. Toho se jí takéI-emlinským v piné míře dostalo. Jeho zás'uhou také následující skladba Arnolda Scltiinberga: ,Zjasn ě n á n o cx pro malý orchestr (povodně sexteta) přiblížena byla tal<, že doznala velikélio úspěchu. Sch&nberg na nejkrajněiším 1<řídle němecl<é moderny stojící bývá právě často nepochopen pro svou nepřístupnost. Při provedení stručně plastickém a ku dynamice projevu přihlížejícím však předsudek tento mizí. Vzletným finalem koncertu byl W a g n e r uv effektní =Císařský pochod<.	A1 S.
Mimořádné koncerty České Filharmonie. P r v n í (17. prosince 1916) provedením D e v á t é vlastně uzavíral cyl<ius s y m f o n i í B e e t h o v e-n o v ý c h. Ke zdařilému podání tohoto veledíla při-činili kromě pražského » H 1 a h o 1 u< i zdatní solisté ~slč. Inka Letnianská, Zdenka ICrausová a pp. M i r k o Š t o r t< a J i ř í H u in l.) Tíž ukázali se pak i v číslech samostatných. Slč. Z d. lí r a u s o v á v B r u c h o v ě scéně Andromachy z kantáty > Achil leus«, literou zapěla lilasem sice příjemného, ale příliš zastřeného timbru, ostatní pak v B e e e t lt o v e n o v ě terzetu >Tretnate, empj, tremate, pouhé to sice »studii -. prozrazující však dalel<o více životnosti než konvenčně pracovaná skladba Bruchova. Vznosným úvodem koncertu bvla Smetanova ouvertura k »Libuši«. --D r u h ý a třetí 1<oucert (25. a 26. prosince) měly na programu Smetanu (»Má vlast«) a Dvořáka (»Symfonické básně«). Těší-li se cyklus symfonických básní S in e t a n o v ý c h vždy, kdykoli se na programu objeví, neobyčejnému zájmu obecenstva, docílil tentokráte obzvláště nadšeného přijetí. Každá z těchto symfonických básní provázena byla bouřlivým potleskem platícím i orchestru, který hrál skutečně s očividnou chutí. Zvláště »S á r k a= strhla svým vášnivým vzletem. Jen některý detail právě v této skladbě zustává stále nespiněným desideriem. Talt především náležité vyzvednutí motivu Ctiradovy družiny ve smyč-cích proti pouhému harmonickému podkladu v nástrojích dechových. — Č t v r t ý koncert (31. pros ) byl časový svým rázem (»Veselí a humor v hudbě moderní«), p á f ý pak den na to (1. ledna 1918), ryze stylový, vyhražen byl úpině starým českým mistrům. Vybráni byli tři: Pianista J an Ladislav Dusík (j 1812), jehož koncert pro klavír s orchestrem (Es dur) zahrála s klassickou přesností a čistotou slč. F 1 o-r e n t i n a M a l á, pak historicky významný j a n S t a-m i t z (j' 1757), representovaný symfonií D dur a posléze neimladší z nich Jan Václav Kalivoda (j 1866), v přednesené symfonii páté (H-moll) již romanticky si vykračující a znatelnou dovednost orchestrace prozrazující. V tom ohledu zvláště půvabné Allegretto grazioso se zamlouvá. Pohříchu právě tento koncert, k záslužné propagaci starší české hudby sloužící, byl nejméně navštíven. — Š e s t ý koncert