106	CYRILL	XLII

pouze řemeslné práce, nýbrž dílem vzácných daru vnitřních, za jichž pomoci umělec v inspiraci tvoří. Líčí nám tu tedy prostředl<y vnějšími vnitřní proces v duši umělcově a symbolisuje vznik nesmrtelného díla umělcova. Druhý akt legendy je kontrastem prvého. Uvádí nás v rušný život na koncilu Tridentském. Vidíme kongregaci před závěrečným sezením. Veliký počet osob zúčastněných skýtá barvitý a dramatický obraz. Běží tu o dílo reformní, jež má Palestrina napsati. Zatím bvlo jíž hotovo. Skladatel tímto aktem chce ukázati, že není to vnější zájem, vnější popud, který tvoří nesmrtelné dílo umělecké. Třetí ednání ukazuje dojem, který způsobilo dílo Palestrinovo, k němuž měl býti donucen. Sám papez jej navštěvuje, Borromeo odprošuje, z ulice zaznívá jásavé volání slávy >záchranci hudby=. Palestrina, jenž v nitru svém očištěn od dřívější dusné resignace a skepse, vědom svého významu usedá k malým varhanám ve své komnatě a dívaje se na Řím, ve večerní temno se halící, oddává se nádherným vidinách svého umění. Dílo Pfitznerovo není ovšem suchým životopisem Palestrinovým a v mnohém snad neodpovídá ani historicky zjištěným faktum, ač zase se dějepisným výsledkům badání nil<terak zúmyslně nevyhýbá. Také líčení koncilu není pod zorným úhlem církevního dějepisu přesné. Pfitzner přizpusobuje vše básnické ideji své, abv ukázal vznik pravého díla uměleckého. Tolil< prozatím o díle po stránce literární. Zajisté za nedlouho, aspoň v klavírním výtahu dostane se nám příležitosti, dílem zabývati se blíže a našim čtenářum o něm něco pověděti. Pfitzner náleží bez odporu k nejzajímavějším zjevům novoněmeckého hudebního umění, je to silný talent, který ve svých dílech mluví vlastní řečí. Hans Pfitzner narodil se z německých rodiče v Moskvě dne S. května 1869. Vzdělal se v hudbě u svého otce, jenž byl houslistou a ředitelem hudby na městsl<ém divadle ve Frank-f rrtě n. M. a pak na lira. Hochově 1<onservatoři tamtéž, kde bvli jeho učiteli In. Knorr a J. Kwast, působil v Koblenci, Mohuči, pak by] profesorem Sternovy konservatoře v Berlíně, řídil Katmův orchestr v Mnichově a od r. 1908 jest ředitelem konservatoře a opery ve Stral.;burku. Dramatická jeho díla jsou dvě »Der arme Heinrich (1895) a »Die Kose vom Ltebesgarten< (1901)vedle celé řady jiných děl. -er.
Dvořákova „Svatební košile,1 tvoi•ila pro-gram druhého koncertu (23. V.) souboru Nár. divadla tentokráte Pensijnímu spolku členu sboru a orchestru věnovaného. Tato kantáta Dvořákova jeví se býti po stránce architektonické jednolitější než před tím pro-vedené »Stabat mater, a to, jak oekonomií zvolených základních motivů (jsou celkem dva), tak i častějším jich zazněním na určitých místech. Vzhledem k rozdělení apparátu výkonného mají v celé skladbě značnou převahu sola. Přidělila skladatel epické části ballady kromě sboru ještě solovému basu, zaujímajícímu tak se sborem úlohu vypravovatele. Jen ku konci básně odchy!uje se hlas ten od svého úkolu, přejímaje i vrcholnou prosbu dívčinu v největším zoufalství pronášenou k Bohu o pomoc proti umrlci. Jinak slova dívčina i milencova přidělena jsou solovému sopránu a tenoru. Obě ty partie jímají ve svých melismaticky vybavených částech, zato v místech dramaticky ostřeji vyhrocených (zvláště v tenoru) neucházeji velikým deklamačním příkrostem. V sopránovém partu zaskočila za náhle ochuravěvší pí. A. Bobkovou pí. E. Noemi-Volfová z Plzně, vloživši do svého přednesu všechna něhu stále ještě svěžího a ohebného hlasu. Solo tenorové zpíval p. Ot. Mařák strhující nezdolně zvláště v místech širokého melosu vzácným pelem svého š[avnatého a zvučného orgánu. Třetí solista pan E. Burian byl práv i požadavkům rušnějšího textu básně, snaže se dokonce aspoň výrazem a zabarvením hlasu odlišiti závěrečná slova dívčina od ostatního. Dírigent koncertu,

kap. R. Zamrzla, umístil při produkci orchestr za sborem patrné ve snaze, aby v díle, kde toliko sola jsou exponována, nebyl snad příliš hutný proud orchestrální na závadu hlasum solovým. Účinek pokusu toho zřejmý byl již v předehře, jež zněla (zvláště ve smyčcích) příliš tlumeně. Zato v pruběhu skladby (zvláště v arii prvního čísla) bylo by si Hřáti prúvodtt ještě jemnějšího.	Ms.
Fibichova beseda Hudební Budče (v hotelu =Central~ 3. 1<větna t. r.) byla jistě výtaným protěiškem besedě Smetanově před tím pořádané, majíc účelem přiblížiti mladému posluchačstvu výběrem charakteristických komposic vlastního a nejbezprostřednějšího následníka a průkopníka snah Smetanových. V úvodní přednášce nastínil prof. Dr. Zd. Nejedlý několika markantními rysy význam Fibichúv v české hudbě i jeho odlišnost od skladatele jiných, charakterisuje jej jako skladatele-básníka, představujícího v hudbu bud reflexe dojmů vševládnoucí přírody, bud zažitky čistě lidské subjektivity (lásky). První pak složce Fibichovy umělecké osobnosti — lásce l: přírodě věnován celý účelně vybraný program besedy. Vrcholem byl ovšem klavírní cyklus »Z hory (op. 29), plod to cesty mistrovy v Alpách r. 1887. V těchto hluboce procítěných skladbách uložil Fibich celou stupnici dojme zažitých v horské přírodě af spící (č. I. a 3.) či zase drsné a nespoutané ve své velebnosti (č. 3. a 4.), čerpaje z ní i hojné vzněty své tvurčí síly, vrcholící ve vroucím nadšení (č. 1. 5. a 6. Povolaným interpretem cyklu byl virtuos J. Heřman, jenž vložil do těchto skladeb tak hlubokého a rozmanitého obsahu všechny vemlouvající se nuance svého úhozu, zachycujícího jednak jedva slyšitelně. tajemnost nočrrí přírody, jednak rozvinujícího se v piné síle v rhytmicky strohých a zase jásajících tónech nadšení. Z lyriky písňové předneseny s porozuměním sl. Jar. Novákovou tři písně (z jarních paprsku a Nálad) a dva dvojzpěvy s prúvodem klavíru, které pěkně zazpíval dívčí sbor Hudební Budče. Ms.
Hudební BudeČ pořádala závěrečnou slavnost Prvního pěveckého kursu král. hlav. města Prahy pro pražské učitelstvo ve čtvrtek dne 15. června 1916 0 6. hod. večerní v Sladkovského sále Obecního do-mu. Všechno žactvo H. B. s dětmi hradčanských škol zazpívalo sbor -Svatý Václave”, který na slova Jos. V. Sládka složil Adolf Cmíral, (řídil skladatel, u klavíru pí. Vaníčková a slč. Pokorná-Egerová). —Ředitel kursu podal zprávu o cinnosti v kursu. Pal; promluvili zástupci účastníku kursu a Hudební Budče, sbor přednesl Dvořákovu .>Ukolébavku~ a Biblickou píseň= č. 10 — slavnost zal<ončena doslovem čestného předsedy, pana cís. rady Jos. Schróttera, náměstka starostova a hymnou rakouských národu.
Po slavnostní kantátě podal zprávu o činnosti kursu p. inspektor Svadlenl<a a pravil :
Při zahájení tohoto prvního Pěveckého kursu král. hlavního města Prahy, pořádaného Hudební Budčí pro pražské učitelstvo, naznačil jsem stručnými slovy celý jeho plán p dnešního dne při zakončení si do-voluji podati v hlavních rysech účet, kterak jme do-stáli vytčenému úkolu. S potěšením akcentuji, že pravé pochopení pro potřebu kursu, které se jevilo při počátku, vládlo všestranně i za jeho trvání jak se strany podporovatelů a docentu, tak i u četných posluchačů. Kursu se dostalo schválení c. l<. ministerstva kultu a vyučování vynesením ze dne 17. března t. r. Nelze nevzpomenouti známé blahovůle slavné rady kr. hlavního města Prahv, která umožnila vydatnou hmotnou podporou kursu jeho rozšíření na 2 odd. Dále vzpomínám s díky obětavostí a ochoty Hudební Budče, jejíž členové s p. prof. drem Orlem v čele nešetřili ni výloh ni práce, aby všecky přednášky, besedy i hospitace b,lv řádně a důstojně vy-