XLII.	CYRILL	39

Roku 1715 ustanoven byl za varhaníka františkánského kláštera v Assisi. Zde uči se u něho kontrapunktu mimo jiné i Tartini, jako studující university Pádovské, který do kláštera toho se utekl ku svému strýci, který tu byl tehdy kustodem, ježto byl stíhán k vůll milostné aféře a tajnému sňatku neteře kardinála Cornari-ho, biskupa Pádovského.
Na půdě italské — kde Černohorského nazývali Padre Boi`mo -- pobýval-') Černo-horský až do r. 1728, kdy se vrátil opět do Prahy. Snahy Černohorského svým působením na púdě české domácímu umění prospěti staly se nejvýš významnými. Cerno'iorský totiž hleděl v cizině nabyté znalosti a zkušenosti po návratu svém do kláštera pražského v domovině své uplatniti, hudbu domácí na vyšší úroveň povznésti a k cíli tomu se pak neslo celé jeho další žití. Přede,Aím ujal se řízení hudby v chrámě kláštera svého (u sv. Jakuba)') a vedle této činnosti, jsa vyzbrojen erudicí hudební, jakou se té doby nikdo u nás honositi nemohl, horlivě konal kursy, v nichž vyučoval žáky kontrapunktu a vyšší hře na varhany.
Je s podivem, že kromě pilné ruky Dlabačovy nebylo tehdy 11 nás níkoho, kdo by byl něco blíže zaznamenal o tehdejším vystoupení a působení Cernohorského ani o velikém jeho umění, které u jeho součastníkú tolik obdivu vzbudilo a jež svou ušlechtilostí mnohého vrstevníka k tomu nadchnouti mohlo. Ba ani nejbližší Cernohorskému osobnosti v řeholi samé nezaznamenali ničeho, co by nám fysiognomie jeho učinilo známější a životnější.')
Na doklad toho, jak mnoho údaju, vztahujících se na dobu Černohorského v Praze, jest mezi historiky hudebními podnes sporno, stačí jen poukázati na časté tvrzení, že žil také Astorga v klášteře minoritském v Praze kolem oné doby.")
Nepatrnou, avšak pro nás zvláště cennou a pozoruhodnou zprávu o Černohorském za-znamenal jedině Gluck ve své autobiografii.") Také o skladbách Cernolorského máme málo
Nějakých zpráv o pobytu Cerr.ohorského v Italii nepřichází ani v obsáhlé jinak historii řádu l inoritského, kterou napsal P. Sbaraglia (in supplem. ad scriptor Trium Ord. S. Franc. Romae 1805). Jak isme zjistili byl klášter v Assisi r. 1865 sekularisován a celý archiv jeho přešel pak do státního archivu v Římě.
') Po svém předchůdci P. Didaku Janu Novoveském, před nímž po mnohá léta řídil chrámovou hudbu u sv. Jakuba P. Ceslav Vaňura (srov. článek Em. Troldy._ »Archiv Mělnickýr Hud. Rev. r. 1916 na str. 177, kde vyslovena pochybnost o správnosti údaje, že návrat Cernohorského do vlasti stal se r. 1728).
°) Pohříchu nepodařilo se nám dosud přes všecko úsilí nalézti annály kláštera minoritského v Praze, na něžse Dlabačvesvém slovníku jako pramen svých údajú odvolává. Nalezli jsme tu toliko spis: -Historia provinciae Bohemiae ordinis Minorum conventualium a Mathia Kollnberger Ministro Provinciali Emerito et Provinciae Bohemiae actuali Commissario generali« z roku 1741, jejž v opisu chová archiv kláštera u sv. Jal<uba v Praze, kdež (na str. 19—20) se však připomíná. »Haec historia de nostro conventu manu scripti in p urimis falsa est, quapropter alia authenticis monumentis suffulta et typis edita 1865 hicce adjicitur;« míněný r.r spis jest malá brožurka vydaná r. 1865 v Praze a nadepsaná: »Dějepisný nástin: »Farní a klášterní chrám P.íně u sv. Jal<uba v Praze= sepsaný P. Benjaminem Lankišem ryt. z Hornic, kláštera a fary představeným, která obsahuje pouze tuto kratičkou zmínku o Černohorském: ».... Z těch pak, kteří zde ra poli umění pusobili, zvláště jmenován býti zasluhuje Minorita Bohuslav Cernohorský, jenž v Italii vzdělání svého dovršil, jakožto zvelebitel kostelní hudby mnohými skladbami zajímá místo pozoruhodné«. Ve vzpomenutých dějinách řádu samých nečiní se však o Cer,rohorském a jeho činnosti jinak ani té nejmenší zmínky.
"') Otázka, zda tragickým svým osudem známý Emanuel d Astorga (1680—1750) pobýval kdysi v Praze, zda žil tu ve styku s Cernohorským vyvolána doménkou, kterou vyslovil Rochlitz ve své knize fůr Freunde der Tonkunst (1830 sv. 11. str. 99): »Wahrscheinlich, dass er (Astorga) in BShmen, auser der romantisch sch&nen Natur, damals das fand, was er zunáchst bedurfte: Friedliche, in seiner Weise religiSse, in seiner Kunst ausgezeichnete Menschen; und dass er darum hier, entweder in kliisterlicher oderdoch in einer dieser áhnlichen Stille und Zuriickgezogenheit, seine Tage beschloss — teprve poslední dobou rozřešena byla na základě přesných a obsáhlých studií Hanušem Volkmannem ve spisu Emanuel Astorga,, vyd. »Breitkopfa a Hártla« v Lipsku r 1912 v tom směru, že doměnka Roctilicova postrádá každého historického podkladu. Volkmann vyvrací údaje, že Astorga vůbec pobýval kdesi v klášteře a prokazuje, že narodil se v osadě Augusta na Sicilii (nit<oliv Neapoli, jak Growe ve svém: Dictionary of Music and Musicians ani v Palermu jak Riemann uvádí), kdež otec jeho vážený člen španělské rodiny šlechtické Rincon d'Astorgu počátkem XVII. stol. ve službách Španělska byl a který iivot svůj nikoli na popravišti nýbrž klidně v Palermu skončil a v jednom tamějším kostele pohřben byl. Legenda, kterou žití Emanuela d'Astorgy opředeno jest, jest smyšlenkou. Cestoval mnoho, pokud zjigtěno zdržoval se ve Vídni, Znojmě, dále v Londýně a Palermu, konečně sklonek svého života ztrávil ve Spanělích. Jako výkonný hudebník nikdy nevystoupil, bránila mu v tom šlechtická hrdost. Oproti tomu tvrdí autorka (Matilda Winter) statě v našam denním listu »Union= ze dne 22. dubna 1914 č. 109. uveřejněné »Emanuel von Astorgaz: , .. Meinen Nachforschungen ist es gelungen in Erfahrung zu bringen, dass er in Prag im Minoritenkloster zu St. Jakob in geistlicher Kleidung gelebt hat und daselbst still ergeben, sein Leben beschloss ...« Ovšem toto tvrzení — nejsouc dosud dopiněno — nevnáší do věci nového světla.
") Okolo roku 1732 přišel Gluck z Chomutova nastoupit filosof. studia do Prahy a tehdy v chrámě Týnském, kde Černohorský té doby také liudbu chrámovou řídil, častěli spoluúčinkoval. Jak Gluck sám ve své biografii o tom vypráví, byl nucen pro nouzi nechat studií, aby se uživil vyučováním ve zpěvu a ve hře na cello, pgk zpíváním po kurech pražských, zejména v Týnském kostele, kde tenkráte byl ředitelem 1<úru proslulý Cernohorský a o prázdninách vydélával si zpěvam a hro.< na cello i po venkově. Gluck vzpomínal toho až do nejpozdějšího věku svého a projevil nejednou, že pravou jeho vlastí jsou Cechy a jedině Cechové jsou jeho