XLI.	CYRILL	167

Ed. med.

Ed. vat

Objevujef se zde tatáž skupina (v ed. med. ovšem opět nedusledně pozměněná!) za těchže melodických a rhvtmických okolností, jako ve svrchu uvedeném »eis«, a přece je nepřízvučnou; kdežto nad slabikou e- v »eis« je přízvučnou. Jasný to zajisté dulcaz, že toliko slabika činí notu nebo skupinu not přízvučnou nebo nepřízvučnou ve smyslu p. pisatele. A proto nelze mluviti o »zvráceném akcentování« ani v chorálu melisma tickém, jelikož v něm není absolutních skupin přízvučných a nepřízvučných, nýbrž toliko arsických a thetických.
Kdyby se však smělo »zvrácené akcentování« vytýkati edici vatikánské, pak by se musilo vytýkati také ed. medicejské na oněch četných místech, kde přejala shodně s edicí vatikánskou notaci a podložení textu věrně ze středověkých rukopisu. A těchto míst není málo. Otevřel jsem na př. Vesperale Romanum (ed. med. vyd. u Pusteta v r. 1904) na str. 110 a 111, (sobota před nedělí Sexagesima, neděle sama a následující dni) a mohu s těchto dvou stránek uvésti 11 příkladu tak zv. zvráceného akcentování, jež jsou úpině shodny s ed. vatikánskou.
Uvedu je pořadem a oddělím od sebe čárkami.
Ed. med.	i'~	~_ri~. -~--	~1 r
lli,-xit,	car- nis,	ve-nit,	vo-bis,
da-twu, au-tem,	pa - ra- bo- us, se-men,
- -r-rr *r -ř‑
rr --I-+ r--- r
-~>' -	-ram
sa - tor,	ín- ve - nit,	ter-ram.
V »Christus factus est« zpíváme:
Ed, med.	_-e-- **
é~
11 - Il
Uvedl jsem příklady tyto namátkou jako doklady svého tvrzení, že i v ed. med. vy-skýtají se velice četně příklady tak zv. =zvráceného akcentování«. Ci říká se tomu snad v této edici jinak ? Anebo snad má býti to, co je předností edice jedné, vadou edice druhé ?
Tak zvané »zvrácené akcentování« a nauka solesmesská o rhytmu má vedle předností již uvedených pro přednes chorálu význam, jehož nelze dosti vysoko ceniti. Abychom se o tom přesvědčili, přepišme si do moderní notace poslední slovo introitu mše » Requiem aeternam« tak, jak se přednášívalo dle vydání medicejského, a jak se přednáší dle theorie benediktini- solesmesských z vydání vatikánského.

zpívalo se:

v
e 	ts
zpívá se:
e 	is
V obou těchto příkladech objevuje se skupina not nad slabikou přízvučnou; nelze tedy činiti zde ed. vatikánské výtku zvráceného akcentování. A přece, jak veliký to rozdíl i při`této shodě v podložení slabik a při totožnosti melodie mezi leíím rhytmickým cho-