XLI.	CYRILL	t'53

  

Fol. 33" S. bez tr. a B. bez tr. dominici diebus in Quadragesima (daagga f e d - d); totéž ve Sl. str. 65, v X11 A 20, fol. 241. - D.
1~ol. 33a S rez 1r. a B. bez tr. d e p a s s i o n e D o m i n i (d c d c a h a g c- d) ; totéž v X111 A 2. fol. 77''.	(Příště dále.)

Zpěvy doby adventní --- roráty.
(Dle listu »Pozvání ku odebírání generálního- basu ku Karlo-Arnoštovským rorátům=).
Ducha k nebesům vznésti, a v něm, je-li šfasten,	odvážil	se tyto	písm dle tamního kandonilu s ná‑	
Ulahý	cit	radosti	a	vděčnosti	k	Bohu,	a	je-li	ne-	pěvy (ale bez zvláštního doprovodu varhanního) vy‑	
šfasten,	důvěrnou naději v smilování	boží	vzbuditi,	dati, čímž se stalo, že po Čechách dál a dále se ší‑	
jest jedna z těch nejkrásnějších úloh církevního zpěvu	řily, ano již rok na to i do sesterské Moravy se do‑	
a hudby, a když	ducha	takým	způsobem	povznáší,	staly.	
dosahuje svého slavného účelu.	V Praze znovu zase uvedeny byly	v metropolit‑	
Jedna část, kterou hudba	a zpěv	chrámový	cíle	ním chrámě sv. Víla, na to pak,	totiž r. 1838 i ve far‑	
svého dosahuje,	jsou	zajisté	písně	adventní,	které	ním chrámu Páně sv	Petra se zavedly, což již tehdáž	
především It tomu jsou určeny, by v nžs nejvroucnější	čtvrté vydání nasvědčovalo.	
vděčnost vzbudily k tomu, jenž přišel	na	svět,	aby	Největší ale překážka k jejich rozšíření pozůstá‑	
hříšné	spasil,	k Synu	božímu	a k přeblažené Ro-	vala v nedostatku	průvodu na varhany, t. zv. gene‑	
dičce jeho. -- Slavnost	adventní	zůstává	vždy nej-	rálního basu. K tomu cíli složil kapelní mistr chra"mu	
znamenitější dobou v církevním roce, kteráž také po	svatovítského	Robert	Fůhrer (nar. r.	1807 v Praze,	
všecky časy, ty nejslovutnější zasvěcence vlasťenecké	v letech 1839—1845 byl kapelníkem při dómě v Praze,	
hudby,	k-nejlíbeznějším	a nejutěšenějším	výtvorům	zemř. r.	1861 ve Vídni) potřebný generální bas (var‑	
jejich vždy rozsvěcovala.	Toho	jsou	nám důkazem	hanní průvod),	a tiskem vydati lio již přikročil, kdy	
tak	nazvané	»Karlo-Arnoštovské	rorátní zpěvy«, a	neočekávaná lhostejnost v předplácení, jej od tohoto	
ony samy,	ta neivzácnější	památka dávných věků a	nál<'.adného vydání odvrátila.	
vřelé zbožnosti přeslavných předl<ův našich.	Z vlastenecké horlivosti, na vděčnost císaři a králi	
Věhlasný spisovatel	František Balbín, z tovaryš-	Karlu IV. nesmrtelné paměti, a na vděčnost slavné‑	
stva Ježíšova, rodem	Králové-Hradecký, ujišfuje nás	mu knížeti,	arcibiskupu Arnoštovi, a ze zbožné 2á‑	
ve spise svém »Víta Arnesti,	r. 1664,	že	tyto	roz-	dosti, by tato přeutěšená pobožnost, toto vzácné dě‑	
manté,	ulěšené	zpěvy, — jak	líbeznějších není, —	dictví slovutných předků našich udržena, a co možná	
nařízením císaře Karla IV„ Otce vlasti, péčí Arnošta	po celé	vlasti,	po	těch	na	1000	českých a na 600	
z Pardubic, prvního arcibisl<upa pražského,	sebrány	moravských kostelích opět zavedena byla, lid zbožný	
a	zavedeny jsou;	tehdáž	již,	jak	dle slova, lak	dle	ní byl rozpotěšován a dobrý duch mezi vlastenci —	
nápěvu, do 700 let staré počítány býti mohly.')	Ne-	a vyšší jemnost	citů	byla vzdělávána,	přikročilo se	
vhodám	ale,	kterým	církev	katolická	i	v Cechách	ku vydání těchto písní s průvodem varhanním (gene‑	
skrze tolika set let podléhala, podařilo se, však žel,	rálbasem), kterýž napsal Jan Nep. Škraup,	nástupce .	
ve ve veliké části vlasti	naší,	ano i v samé	slavné	Fůhrerův v řízení	kůru svatovítského. — Takto zní	
Praze	umlkl hlahol těchto rozkošných zpěvů církev-	tedy »Pozvání	ku odebírání doprovodu ke zpěvům	
nich.	Ale vzdor všemu jitření proti nim, udržely se	rorátníma, a jest nám	stručným	dějinným	nástinem	
přece ještě v Králové Hradci, v biskupském tamním	písní těchto, dnes však historickými výzkumy překo‑	
chrámě, kdež v překrásném opise z r. 1585, na per-	naným.	
gameně,	přemistrnými	malbami	okrášleném	se na-	Ó jak	radostipiná	touha	po	rorátních	zpěvech	
cházejí,	a odtamtud v mnoha místech, a sice v pravo	z uvedeného	vysvítá,	s jakým	as	hojným	účasten‑	
až po Turnov a MI.	Boleslav,	a v ]evo až po Pra-	stvím lid tehdáž zpíval?! — A dnes? ... tak mnohý	
chatice	zavedeny	byly, a i dále	sem	tam po vlasti,	tyto zpěvy sotva dle	jména	zná!	Co	asi	příčinou	
ačl<oliv v některých zpěvéch se lišící, každoročně zpí-	této nevšímavosti a lhostejnosti?	
vány byly.	Nuže!	osvědčme	horlivost	při věci tak důležité,	
V době novější	získal	sobě o zpěvy tyto zvlášt-	nenechme	hynouti tohoto vzácného odkazu dob za‑	
ních	zásluh	měšfan	a	nakladatel	královéhradecký,	šlých a přičiňme se, by rozléhaly se kraje naše opět	
Jan	Host.	Pospíšil,	kterýž r. 1823,	na svůj náklad	rorátními.	Lad. V o v e s.	
Názor tento ovšem jest naprosto mylný. Kostra	chorální jest starší než	je doba Karlova, kantileny	
čili mensurální písně, vložené do chorální kostry,	jsou až ze XVI. stol. a pocházejí	od	různých tehdejších	
skladatelů, Jalto Tábors]<ého a j. ;	též vzat cantus firmus z písní	světských	nebo	latinsl<ých,	náboženských."