146	CYRILL	XL1.

v nichž jsem dle návodu »Cantorina« pojednal o podkládání textu syllabickým úryvkům přízvučnými nepřízvučným. »Cantorinus« obsahuje o tomto předmětu toliko toto pravidlo: »Melodickým úryvkům přízvučným jest podkládati text tím způsobem, aby slabika přízvučná — af s přízvukem hlavním anebo vedlejším -- stála pod notou přízvučnou, čili aby přízvuk slovný odpovídal přízvuku melodickému.«
Táži se: Může býti pádnějšího vyvrácení výtky o zvráceném akcentování, nežli je toto pravidlo ?
O úryvcích nepřízvučných platí pak, že se jim podkládá po řadě tolik slabik, af přízvučných anebo nepřízvučných, kolik obsahuje úryvek not anebo notových skupin.
Také toto pravidlo vvvrací učiněnou výtku. Nebof při úryvcích nepřízvučných nemůžeme vůbec mluviti o notě přízvučné a nepřízvučné, nýbrž toliko o slabice přízvučné a ne přízvučné. Tato propůjčuje notě, jež nad ní stojí, svůj přízvuk, svůj důraz, svou délku. Vizme příklad na tónu evangelia!

			
a)	se - cún- dum	Mat- tháe	um.	
bl	se - cún-	dum	Lú - cam.	
C)	Ti -	bi	Dó - mi - ne.	
d)	gló	- ri	-	á	bi	-	tur.	
Úryvek tento nemá metra, jest nepřízvučným. Dol<ud mu nepodložíme slov, nemůžeme mluviti o notě přízvučné a nepřízvučné, nýbrž toliko o rhytmickém chodu melodie bez textu. Teprve když jsme podložili text, můžeme říci, že v příkladu a) stala se přízvučnou nota 5. a 2., v příkladu b) nota 4. a 2., v přík'.. c) a d) nota 5. a 3. s tím rozdílem, že v příkladu cl zůstává nota 3. krátkou, poněvad<. stojí nad krátkou slabikou, kdežto v př. d) je dlouhá, poněvadž stojí nad slabikou dlouhou, která jí propůjčuje nejen svúj důraz, nýbrž i svou délku. Dává jí ovšem jen tolik délky, kolik jí má sama, když ji správně, přirozeně vyslovíme, tak že se tím ani rhytmus neruší, ani násieďující nota ve svém trvání na účet noty předcházející nezkracuje.
Nuže, činí li v úryvcích nepřízvučných slabika notu přízvučnou anebo nepřízvučnou, nelze ani zde mluviti o zvráceném akcentování. N e p l a t í tedy v ý t k a »z v r á c e n é h o akcentování o chorálu svllabickém.
Ad 11. Nežli proneseme úsudek, smí-li p. pisatel vytýkati zvrácené akcc rování chorálu m e l i s m a t i c k é m u, povíme si, vlastně zopakujeme si něco o přízvuku a o rhytmu. Laskavých čtenářů prosím, aby sledovali moje prosté vývody bez předpójetí, bez předsudku, nepřihlížejíce při tom ani k řečem moderním, ani k hudbě mensurální.
Lidská řeč jest hudbou; každé slovo má svou melodii slovnou a ve spojení s jinými tvoří část melodie větné. Vyslovím-li na př. latinské slovo »accéntus«, nemohu ne-pozorovati, že jsem přízvučnou slabiku -cen- pronesl hlasem vyšším, nežli slabil<y ostatní. Tuto hudbu slova, tuto melodii mohu zachytiti na papíře, mohu ji znázorniti hudebními značkami, notami Časopis »Hlídka (Brno) přináší ob čas takovéto melodické reprodukce čili grafické snímky mluveného slova z péra L. Janáčka. Zajímají mě velice, a přiznávám se, že jsem nad nimi proseděl již mnohou minutu. Dokud si melodii slova, kterou vidím na papíře zachycenou, reprodukuji jen v duchu, zdá se mi, že jest podána přesně; jakmile ji však pronesu hlasitě anebo zahraji na harmoniu, zdá se mi, že to již není to. A ani když temperovaný interval zvětšuji anebo zmenšuji a melodii slova častěji opaluji, nedodělám se častokráte výsledku, jenž by mne uspokojoval, tak že si na konec řeknu, že u nás jinak mluvíme, vlastně mluvíce jinak zpíváme.
Z tohoto důvodu zřeknu se vymoženosti moderního notopisu a znázorním melodii slova »accéntus« bez linkového systému tak, jak by to učinil každý začátečník v kreslení, i<dybych mu řekl, aby naznačil křivkou melodii o třech tónech, z nichž druhý jest vyšší než první a třetí. Nakreslil by to jistě takto: —~—.
A tak, jako malují naši budoucí obránci vlasti, kteří svými křídovými a hrudkovými útoky ohrožují dosud jen trpělivé stěny a ohrady, tak psávala také naše sv. Matka, když začala zvěčňovati, na pergamenu zaznamenávati, jak při hodech Boží lásky plesávali, ano mnohdy hýřili Tělem Páně nasycení a jeho přesvatou Krví takořka opojení bohonadaní synové její .. .