XLI.	CYRILL	67

Pondělí svatodušní
(Feria I1. post Pentecosten)
24 května.
Introit : Cibavit eos (Gr. P. 126). Alleluja s veršíky: Loquebantur (Gr. P.
120); Veni Sancte Spiritus (Gr. P. 117). Sekvence : Veni Sancte Spiritus (G. P. 117). O f f e r t o r i u m: Intonuit de coelo (G. P. 121). C o m m u n i o: Spiritus sanctus (Gr. P. 121).

Neděle I. po sv. Duchu (Svátek Nejsv.
Trojice)
(SS. Trinitatis)*)
30. května.
I n t r o i t: Benedicta sit (Gr. P. 122).
G r a d u a 1 e: Benedictus es (Gr. P. 123). Benedictus es Dotnine (Gr. P. 124).

O f f e r t o r i u m: Benedicta sit (Gr. P. 124). Communio : Benedicimus Deum (Gr. P. 125?.
Svátek Božího Těla"')
(SS. Corporis Christi)
3. června.
I n t r o i t: Cibavit eos (Gr. P. 126).
G r a d u a 1 e: Oculi omnium (Gr. P. 126).
V e r§: Caro mea (Gr. P. 128).
S e k v e n c e: Lauda Sion (Gr. P. 129).
0 f f e r t o r i u m: Sacerdotes Domini
(Gr. P. 135).
C o m m u n i o: Quofiescunque manducabitis (Gr. P. 136).

*) Od této neděle při kropení lidu zpívá se opět .
Asperges me, při Iniroitu, Offertoriu a Communio	*) Po mši sv. koná se slavný průvod theoforický
nepřidává se již Alleluja, po epištole místo čtyř al-	ke čtyřem oltářům. Obřady nalézti ]ze v rituálu pro
leluja s veršíky nastupuje opět Graduale.	diecesi předepsaném.
Sychrova Velkopáteční Meditace.
Koncert »oratorního Sdružení«, řízený Kar. Doušou, provedením Sychrovy ,VelkopáteČní Meditace" stal se příliš zajímavým a na úsudky bohatým, než abych i já nepronesl svůj skrovný názor a nevnesl trochu světla v různost náhledů o díle Sychrově pronesených.
Dílo Sychrovo, byt by nebylo zrovna veliké svým rozsahem, hudební realisací a virtuositou, přece jest veliké svým programem a svým posláním, jest podobným problemem na poli vokální hudby jako Meditace Sukova na poli hudby instrumentální.
Sychra je vyslovený církevní skladatel. Jeho nádherná díla církevní, význačná svojí hlubokou náboženskou náladou a prostotou, hlavním to charakterem církevní tvorby Sychrovy —jsou dnes, ne-li u nás, pak jistě v cizině hodnotou správně oceněnou. A jestliže jest něco, co činí u nás hudební dílo Sychrovo snad málo přístupným a tudíž i málo uznávaným, je to jedině ta okolnost — a to budiž připočteno ku veliké přednosti jeho — že Sychra naučil se tomu zřídkému umění: posvětit dílo určené ku přímé oslavě boží ne nějakým nuceným umělkováním a theatrálností, nýbrž o p r a v d o v o u n á b o ž e n s k o u n á 1 a d o u, skutečnou zbožností, b y f by prostinkou, přece vroucí a účinnou. S tohoto jediného správného stanoviska dlužno chápati církevní díla Sychrova a s tohoto stanoviska dlužno se i dívati na Sychrovu novinku »Velkopáteční Meditaci«.
Jest to cenná perla v tvorbě Sychrově. Celou svojí náladou upomíná na dřívější jeho duchovní kantátu =Na Golgotě«, jež vyšla přílohou v >-Cyrillu=.
Liší se od ní svojí širší koncepcí a zamyšleným a jistě věci velmi prospěšným orchestrálním doprovodem, jemuž by byla vděčnou zvláště předehra, jež na varhanách ztrácí té živosti a barvitosti, jaké by nabyla v orchestrálním provedení. Také svojí dokonalejší stylisací hudebního spravování, v němž jako nervus rerum táhne se hlubokou náladou podložený motiv slov: j ež íš u m í r á — činí koncentrovanější dojem na mysl posluchače; jistě že na této přednosti díla má i veliký podíl se stránky psychologické i básnické text Fr. Žáka.
Největší chválu ovšem dlužno vzdáti sborům, jež přes thematické spravování vynil<ají obdivuhodnou deklamací; závěrečný sbor andělů jest sl<utečně mistrným dílem toho druhu.
Že Sychra je schopen i skvělého dramatického rozpětí a realisace, tomu svědčí ne jedno, ale několik mocně působících míst v jeho díle. A přece snad posluchač by si přál více hudebního realisování drama tických míst, jimiž text jest tak bohatý, jako na př. ve sboru dáblů. — Zde ovšem vidím problem Sychrova programu, jakého se drží ve svých duchovních dílech, kantátách a zvláště v posledním díle, jemuž dává spolu s básníkem tentýž název Meditace.
Pronáším zde o věci té následující svůt skrovný náhled. Meditace čili rozjímání jest duchovní modlitba, í m p r o v i s o v a n á úvaha, jež v životě 1<něze a i zbožného laika hraje důležitou a blahodárnou úlohu
Člověk zde vezme nějakou náboženskou pravdu anebo děj ze života Kristova, po případě některého světce, a jak toho je schopen, jak síly fantasie a nálady mu stačí, v myšlenkách prostinkých uvažuje o věci přečtené a duši svoji prostředl<em poměrně tak nepatrným povznáší ze světa v říši pravdy Kristovy, v samý život jeho anebo jeho vyvolených. Podle toho meditace každého jednotlivce jest improvisací jemu zcela individuelní, jest dílem vlastní subjektivity. Tak dlužno dívati se na meditaci i v u in ě n í improvisovanou. S tohoto stanoviska se dívám a chápu také M e d i t a c i Sychrovu. Snad právě, že jako jeho dlouholetý žák a znatel nahlédl jsem do pokorné duše mistrovy — tak jasně dovedu číst v jeho Meditaci, jej v ní poznávati a jí si tolik vážiti.