X L.	CYRILL	103

A kdybych rozhodil před vámi půvabné květy písní rorátních, o nichž tolik slýcháme ale opravdu dosud neznáme, ještě důkladněji bychom se přesvědčili, jak duchovní píseň a mešní zvláště mysl osvěcuje. Dovede ji soustřediti jádrem několika myšlenek: duše ponoří se zvolna v jejich hloubku, počíná opravdově chápati a juž nic ji nezadrží, aby s pokorou i tichou nadějí klesnouti mohla v náručí svého Tvůrce a Spasitele. Měli bychom rozprávěti o tomto vroucím shledání dítěte a otce, touhy a ideálu, o této nejkrásnější modlitbě ? Úmysly dobré klíčí, láska synovská se rozněcuje, malicherné a pošetilé člověka opouští, a tak tu změněn stojí pin odhodlanosti, pin opravdové vůle jíti tím dnešním světem za Ježíšem, dle Jeho zásad!
Píseň přivedla člověka k Tomu, jenž ukázal na sobě pravou rozkoš světem putovati, k duším se schýlil, aby jim zjevil nedostižnou kdys metu, kde trůní Pravda v Kráse své, kde prýští život sálající štěstím úpiným — v hlubině božství.
Kdo by již nevěřil, že možné jest takové obrození jednotlivců, kdož nepřivítal by tak mocné požehnání našich rodin ? Či pochybuješ, milý čtenáři, že píseň ve svatyních našich nebyla by mocným lékem churavící době dnešní?
Namítáš něco? Už dlouho tě unavuji a snad zdají se ti úvahy mé přehnanými, že črtal jsem je ve fantasii a vzrušením ideálním, obraty krášlil a ve skutečnosti věc je snad daleko prostší a obzory mnohem temnější?
Marně bych se namáhal, ale vím, že i ty jsi cyrillistou, že za stejným jdeme cílem, k němuž vede nás obdiv i láska k posvátnému zpěvli.
Odmysli si proto osobité zbarvení mých úvah. Z tolika půvabných pohledů, jakých předmět uvažovaný skýtá, stačilo zachytiti jen některé. Nezapomeň však na ideu jejich.
Duchovní píseň a především naše a česká zasluhuje úcty a horlivého pěstění, abychom ji znali jako svatý a spolu skvoucí odkaz předků.
Milujíce její požehnané hlasy naučíme se vážiti si našich svatyň, jejich blahodárné působení pochopíme, s písní na rtech a s modlitbou v srdci zamilujeme si ideál nejobsáhlejší, svého Boha a Spasitele.
(Dokončení.)
D. Lorenzo Perosi se svým chlapeckým sborem.
Letošního reku vyslovovaly skorem všecky nekrology pa‑
peže Pia X. jméno vlašského	3	}
skladatele D. L o r e n z a P e‑
r o s i h o, který byl kapelníkem	j	l
u sv. Marka v Benátkách a
r. 1898 přičiněním papeže Pia X.	Í` byl jmenován kapelníkem pa
pežského sboru stxtinského.	.
Slavná Capella Sixtina, sbor, který účinkuje při církevních
úkonech konaných v kapli Six-	íi	j	E
tinské, nebo při úkonech, které
koná papež v chrámě sv. Petra	i g
v Římě, vyšla ze »schola can‑
+
torum« založené sv. Řehořem
a později nabyla zvláštních práv
a výsad. Vrcholem činnosti její
bylo stol. XV. a XVI., kdy neí‑
slavnější skladatelé náleželi do
jejího středu. Vybraný tento pěvecký sbor, který pěstuje pouze zpěv polyfonický á capella, měl své doby slávy i doby úpadku jako každé zřízení lidské. Povoláním Perosiho včelo sboru toho nastává nové období jeho rozkvětu.
Lorenzo Perosi narozen 20. prosince 1872 v Tortoně, stal se knězem, hudebníko vzdělání nabyl v Miláně a v Řezně. R. 1894 stal se kapelníkem při chrámě sv. Marka v Benátkách, r. 1898 povolán do Říma, papež Pius X. jmenoval ho r. 1903 svým komořím.