XL.	CYRILL	99

3. Evangelium zpívá se podle edice vatikánské v podstatě tak, jako se zpívalo dříve .
Tři jsou pravidla, jichž třeba při zpěvu evangelia dbáti.
a)	Věta zakončená tečkou (punctum) označuje se klesnutím hlasu s tónu recitativu na malou tercii a to na čtvrté slabice od konce, načež ihned opět stoupne hlas na dřívější tón recitace. Na př.:
Dó-mi-nus vo-bís-cum. Sequén-ti - a san- cti e-van- gé - li - i se-cun-dum Ma-tháeum. ». Et cum Spí- ri - tu tuo.	». Glo- ri - a ti - bi Dó - mi - ne.
vos e - stis sal ter - rae.
A-bra -ham A-bra-ham.
vé - ni - o ad vos.
Z příkladů těch patrno, že dřívější výjimka platná při ukončení věty slovem jedno-slabičným nebo nesklonným, kdy snížení hlasu c - a předepsáno bylo pro slabiku před-poslední, vůbec odpadá a všecky věty, kteréhokoliv zakončení třeba zpívati stejným způsobem.
b)	Otázka zpívá se týmž způsobem, jako v epištole bylo vyloženo.
Zakončení zůstalo melodicky nezměněno. Pokud se týče pravidel, kdy má po-číti zakončení, platí, že konečný útvar melodický počíná na třetí s 1 a b i c e před posledním přízvukem, tedy:
vo - cá- bi-tur in re - gno co-e-ló- rum. fi - ]i - us	hó - mi - nis vé- ni - et.
Jen v případě, že označenou třetí slabiku předchází přímo slabika přízvučná, počíná zakončení na této slabice přízvučné (tedy čtvrté) :
4 3 2	1 pí•ízv.
g	r
di-cit Dó-mi-nus o-mní-potens
Vedle obecného tohoto způsobu zpěvu evangelia jsou v edici vatikánské ještě jiné dva způsoby, z nichž první nadepsán »ad libitum« a druhý rovněž ad libitum »alfo modo, juxta usum antiquiorem«.
II.
Co se ostatních zpěvů mešních týče, které vedle recitativu vykazují bohatší útvary a obměny melodické, třeba nejprv uvésti Praefaci a Pater noster.
4. Praeface ve vatikánském vydání má pravidelné dva způsoby, totiž
a)	Tonus s o 1 e m n i s, jenž až na malou změnu při slovech » Grátias agámus« souhlasí s dřívější notací.
Změna uvedená:
r rdi--~	rr +	r--~~ e r řr —
77. Grá-ti - as a - gá - mus	Dó-mi-no De- o no stro.
označena hvězdičkami. Na tomto místě bylo dříve:
ti - as
Z jiných novot budiž podotčeno, že střední nota h ve skupině a h c při slovech Sursum, habémus, agámus, dignum, sine jest t. zv. q u i 1 is m a v chorálu vatikánském zavedené.
b)	Tonus f e r i a l i s zůstal beze změny.
Mimo to přidán ještě třetí »tonus s o 1 e m n i o r«, jehož užívání zůstaveno však jest libovůli kněze. Jest melodicky bohatší, než oba prvnější.
Při této příležitosti budiž upozorněno, že responsoria pro uvedené zpěvy mešní najde každý v Graduale parvum na str. 408 nn. v AToni communes missae«.