XXXIX.	CYRILL	213

jest celé dílo zalito, a který zvláště od té chvíle vy-stupuje, co se skladatel obírá božským děckem Ježíšem a jeho svatými rodiči. Tu prostředky výrazu stávají se prostějšími, na konec jen orchestr bez nástrojů žestových, za to však výraz hudební tím vroucnější, citovější. Ani temné barvy dílu prvého, v němž líčí sen Herodesúv a jeho odhodlání ]ce vraždě dítek Betlemských, nevybočuje z rámce celé skladby. — Větší význam přikládáme rozhodně dílu druhému a třetímu, v nichž líčen jest útěk do Egypta a Příchod do Saidy. Pokud se provedení týče, možno konstatovati, že sbor Orchestrálního sdružení, ač není počtem čeinější jiných sborů našich, vyniká nejen souladem a vyrovnaností zvuku a přesností rhytmickou, ale na mnohých místech i vroucností přednesu Vzpomínáme tu jen na závěrečný sbor oratoria. Výkon smíšeného sboru byl ucelenější, než zpěvy mužského sboru v dile prvém. K solovým partiím této choulostivé části každého oratoria získáni byli pěvci pěkných hlasů a spolehlivého přednesu. Byla to předně v úloze Marie paní Doušová, jejíž příjemný orgán dobře se hodil k provedení idylických zpěvů, nežádajících dra matického vypětí, z ostatních solových partií budiž jrnenován p. Jaroslev Karbulka, osvědčený pěvec na podiu koncertním, a mimo to pp. Jar. Hájek (tenor), St. Fišer (bas) a Mr. Franc. A. Pangratz (bas), kteří svých úloh svědomitě se zhostili a k úspěchu celku přispěli. Pan ředitel Douša zkušenou rukou řídil celek, jejž provázel orchestr Ceské Filharmonie Tě-šilo by nás, kdyby se podniku »Oratorního sdružení« dostalo vlídné pozornosti a zodpory nejširší, aby krásný úkol, který si vytklo, mohlo se zdarem pro-vésti. Tak bude možno seznámiti nás se starým i novým repertoirem oratorním a to soustavně, kdežto dnes produkce chórová jest přec jen vydána spíše okolnostem a náhodě. Také druhé oratorium, které Sdružení chystá na jaro, Piervé-ovo »Křížová výprava dětí«, slibuje mnoho zajímavého.	—er.
1 Karel Čech, ředitel kůru při kostele sv.
Ludmily na Král. Vinohradech, zemřel po dlouhé ne-moci rakovinou a těžkém utrpení 18. listodadu 1913 ve věku 69 let. Jeho vlastní jméno bylo Tausik ; byl bratrem kapelníka Adolfa Čecha a narodil se v Prčici 1844 z učitelské rodiny. U svého otce nabyl prvního vzdělání hudebního, studoval gymnasium a věnoval se lékařství. Při tom váak studoval zpěv u Lehmanové, Lukesa a Lva a místo, aby dokončil studium lékařské, věnoval se jako basista dráze divadelní. Byl angažován 1868 k prozatimnímu divadlu a po odchodu Paběkově na Rus stal se jeho nástupcem. Vynikal jako Kecal v »Prodané=, jako Paloucký v »Hubičce, Chudoš v »Libuši«, Mefisto ve >Faustu«, Figaro ve »Figarově svatbě<, Seperollo v »Don Jiranů a j. Smetana cenil ho jako předního pěvce i herce. Na scéně Nár. divadla byl činným až do r. 1890, kdy přijal místo ředitele kůru na Král. Vinohradech. Jako ředitel kůru vynikal řídkou svědomitostí a snahou po uměleckém provádění církevního zpěvu ve směru spíše starém než reformním. Nebylo tak chybou jeho, jako spíše jiných činitelů, že Jednotu Cyrillskou, založenou kaplanem Škardou, nepřipustil na kůr, čímž zanikla Jednotafato, na snaživé a dobré zpěváky bohatá. Byl též po léta učitelem zpěvu na akademickém gymnasiu; zde však činnost svou příliš nerozvinu]. Pochován byl za veliké účasti na hřbitov vinohradský.
j josef Vašata, varhaníh při kollegiátním chrámu Páně sv. Petra a Pavla na Král. Vyšehradě pod-lehl po těžkém utrpení zákeřné nemoci rakoviny hrtanu. Byl mistrem církevní hry na varhany. Ne-chlubil se svým velikým uměním, hrál ne pro svou slávu a čest, jako mnozí virtuosové, nýbrž vždy a jen ke cti boží. Byl si toho vědom, že je varhaník pro mši sv., ne mše sv. pro varhaníka. Nestavěl nikdy na odiv sebe, nýbrž svou liru podřizoval církevním

předpisům. Byl v tom podoben velikému Musilovi na dómě v Brně. Zvláště byl mistrem v průvodu chorálu; jeho hra prýštilu z podstaty rhytmu chorálních melodií, byla vždy diskretní a přilehavá k náladě jednotlivých částí mešních. Mezihry dovedl the maticky a stylově připnouti k průvodu mešní skladby. Tak konal svědomitě a skromné svůj obtížný úkol po dvacet skoro let, vždy s nadšenim, bez nejmenšího stínu řemeslnictví. Bylt jen v pravdě umělcem a své děti k uměleckému snažení vychoval. Vedle hry na varhany uměl výtečně zpívati ; patřil mezi vymírající znalce bellkanta a jako choralista pinil svým krásným tenorem posvátné prostory chrámu, Čechům tak drahého. Naposled si zahrál na královský nástroj při svatbě své dcery. Těšil se na elektrický pohon měchů svého zamilovaného nástroje, ale nedočkal se ho. Svědomitostí svojí a ryzostí svého umění bez falše, bez domýšlivosti jako vzor katolického varhaníka za-nechal sobě památku nehynoucí. Pochován jest na hřbitově vyšehradském.
Státní zkoušky z hudby. Ke zkouškám, od‑
bývaným v listopadu t. r. před c. k. zkušební komisí pro vyučování hudbě na školách středních a ústavech učitelských za předsednictví ředitele z K a á n ů, bylo připuštěno z 49 kandidátů 46 (17 mužských, 29 ženských, 33 národnosti české, 12 německé, 1 cizí;. Z nich odstoupili 3. Zkoušku podniklo ze zpěvu 8, ze hry houslové 3, ze hry na varhany 1, ze hry na klavír 26, ze zpěvu i hry houslové 2, ze zpěvu, hry na varhany i klavír 1, ze zpěvu a hry na klavír 2. Mezi nimi bylo 11 opravních čili doplňovacích zkoušek. Uspokojivé výsledky zkoušek prokázaly vše-obecné zlepšení výkonů. — Reprobováni byli: hlavně 7 kandidátů. 30 prohlášeno způsobilými, 6 s vyznamenáním, a to: ve zpěvu Marie Mallá, Kamila Kořínková, Anna Lukešová a ve hře na klavír Florentina Mallá, Oldřiška Ungermannová a komponista Otto )eremiáš. Tímto opravují se současně soukromé zprávy jednotlivých kandidátů, že složili zkoušku s úspěchem výborným nebo chvalitebným.
jubilejní slavnostní koncert v upomínku
třicítiletého trvání farní Jednoty Cyrillské v Zižkově, dne S. pros. 1913 podal důkaz o skvělé činnosti této Jednoty a o jejím uměleckém snažení. Z duchovní staré literatury sborové vybrána pro jubilejní koncert »Sanctus« Harantovo, trojhlas »Zdrávas cziesarzowno« od neznámého skladatele z V.—Vl stol. a z moderní literatury Chmelíčkovo »Ave Maria«. Druhý díl koncertu uspořádáte byl ze světských skladeb, z nichž nejlépe zněla Dvořákova hymna českého rolnictva a Malátovy »Zpěvy lidu českého.« Koncert ukončen osmihlasou papežskou hymnou. Přízeň svou k farní Jednotě Cyrillské projevil svojí přítomností starosta města s mnohými členy městské rady a zastupitelstva, zástupci středních škol, státních i autonomních úřadů, domácí i cizí klerus, přečetné obecenstvo hlavně z kruhů domácích. Největšího lesku slavnosti dodal J. Em. nejd. pan kardinál, který jako protektor 0. J. C. a veliký přítel cyrillsk é h o hnutí zavítal na koncert a velmi pochvalně se veřejně vyslovil o činnosti Jednoty, kterou vyvinovala v poslední době. Svému obrození má f. Jednota co děkovati nové duchovní správě žižkovské, hlavně p. faráři a spisovateli Procházkovi svému neúnavnému předsedovi, kaplanovi . a horlivému sbormistru R. Chmelíčkovi. Péčí městské rady po-staveny letos v kostele nádherné varhany a tím farní Jednotě umožněna horlivější činnost. Tímto vpravdě velikým skutkem město Zižkov ukázalo smysl pro popularisaci umění ve vrstvách nejšiřších, které za-vítávají do kostela, projevilo pevnou snahu pro zjemnění vkusu lidu, jeho odvrácení od frivolní zábavy a návrat k umění českému. Kéž by příkladem města Zižkova řídila se i Praha i města ostatní! O. J. C.