200	CÝRiLL	XXXIX.

o kulturní jednotu všech společenských vrstev a bojovati zbraněmi nejnovějšimi a nejlepšími, aby nezanikl v zápase tomto. (Hostinský.) To ovšem vyžaduje nejen příznivé poměry, ale i pilné práce. -‑

II.
Ze všech umění je hudba nejsamostatnější, nejmocnější a nejh l u b ší u m ě n í; svou řečí vyjadřuje nejvnitřnější bytí všeho života. H u d b a j e i n t e r-nacionální řeč: každá země pak mluví v ní svým dialektem. Nikde neshledáváme moc krásy v tak strhující míře jako v hudbě. Není jiného umění tak tříbícího a osvobozujícího, jež na náš duševní život tolik působí jako hudba. Sama bolest promění se v sladkobolnou žalobu, hrůzné mění se ve vznešené a z tónů zní řeč konejšivá. »Hudba --tof umění ze všech nejmodernější, zdroj krásy, jíž dnešní člověk nejraději se opíjí, umění nejsmyslnější, ale zároveň nejduchovější, pinící duši závratnými tuchami a rozpínající lidskou bytost přes meze nejsmělejších možností. —Jenže toto umění zvuků, z jejichž oceánu vidíme zvedati se nové pevniny kultury a cítění — kolik lidí vnímá je s tímto vědomím celého jeho dosahu?« (Krejčí, »Sen nové kult.«.)
Nevidíme věcí, dokud nevidíme krásy. Co je slunce slepci? Co znamená umělecké dílo, nepůsobí-li? Člověk, jemuž nemožno čerpati z umění, podobá se slepci.
Vlivem tónu sprostředkují se duši dojmy, jež patří k nejkrásnějším, které jsou vůbec přístupny našim smyslům. —
V čem záleží jsoucnost hudby a kde hledati její pramen?
Smysl hudební a náklonnost k hudbě člověku od pradávna jsou vrozeny. Jako všechen duševní život člověka jen pozvolným postupem vrchole vývoje dospívá teprve tehdy, když duch jeho harmonicky je utvářen, tak i umění hudební, jakkoli původ sahá do nejútlejšího věku lidstva, teprve tehdy mohlo rozepnouti mohutně peruf, když život lidstva vyspěl v ladnou harmonii.
Srovnáme-li umění hudební s ostatními uměními, shledáme, že tato vstupovala do světa za podmínek rozvoji příznivějších. Neskýtáf příroda umění hudebnímu nejen žádných objektivních forem a vzorů, ale ani materiálu, jejž výtvarným uměním v hojnosti podává. Z těchto příčin byla hudba mnohem větší měrou závislá na vývoji kulturním než ostatní umění. Materiál tónový musil si člověk teprve sám vytvořiti, vlastně znenáhla odhalovati. Také nástroje bylo mu vynalézti a techniku jich vypěstovati.
Příroda sice obdařila člověka k tomu účelu hlasem a též suroviny mu nabízela ku zhotovení nástrojů, ale nikde na účel přímo člověka neupozorňovala, ponechavši výhradně jemu, aby spolupůsobením náhody všeho se dobádal, a tak umění hudební zcela ze sebe, beze všech vzorá vytvořil. Tím lze si vysvětliti, proč hudba jalzožto umění stále ještě jen v zárodcích se nacházela v dobách, kdy umění výtvarná a řečnická stála již v utěšeném rozkvětu.
Vývoj umění hudebního u národů vzdělaných objímá celou řadu různých období Dostihnuvši ted netušené výše, vybízí umění hudební ostatní krásná umění k vzájemné činnosti, by spojenými silami rozehřívaly srdce lidské a pinily je nevystihlou rozkoší. »Veškery obory tvoření hudebního objevují se dnes ve výši rozkvětu: Zříme skvíti se n á r o d n í
p í s e ň s prostomilým půvabem vydechnutých melodií, p í s e ň u m ě 1 o u, s jejím pravdivým, často piným výrazem života dramatického, c h o r á 1 s velebnou nádherou harmonií, t a n e č n í hudbu s kouzlem jejích rhytmů, i n s t r u m e n t á l n í hudbu s přebohatou tónomalbou až po gigantická díla, o r a t o r i u m a o p e r u, jež zobrazují celou historii lidstva a zavírají v sobě jednotlivá odvětví umění hudebního.« (Stecker.) —
Kdo může popříti rozmanitost hudební mluvy? Kdo bohatství a moc jejích tónových spojů? Duše posluchače je jí uchvácena, mocně pohnuta, mysl se povznáší.
Hudba je nejhlubší a nejjemnější řečí, jež existuje. Jedná-li se o vzbuzení pocitu, mluvy tónové řeči, nemůže slovní řeč závoditi, ježto není dosti bohatá, jemná, by tisíceré záchvěvy duše tak osvítila, jako může hudební řeč. Každý cit, každý citový stav může v hudbě nejíti svůj zvláštní tón a rhytmus. Hudebním krásnem hudba propůjčuje člověku posvěcení, nálady, jež jsou příznivy rozvinutí bohatého citového žití. — Ovšem zase, jsou-li hudební ideje hrubé, triviální, sprosté, ztrácí se její mravní cena a je lehkomyslností. — Každá hudba, jež kdy byla, je projev citu, nejjednodušší hudba divokých národů právě tak dobře, jako hudební umělecké dílo přítomnosti. Tóny, či správněji řečeno hudební rhytmus a melodický spád jsou prostředky, nositelé těchto citů, tak jako v řeči slova jsou symboly určitých pojmů.