192	CYRILL	XXXIX.

v kalamáři a dle všeho ještě nikde nenastala obleva, nebof za celou dobu 6 měsíců jsem neobdržel ani čárky o činnosti našich cyrillských jednot. Sbírám tak jen po novinách zprávičky; dle těchto mají se k životu jednota ivančická, brněnská u Redemptoristů a rajhradská. — Já sám vím, jak zlá je zima, poněvadž již sám sedím 15 let v Lednici a proto omlouvám ne-dostatek zpráv. Avšak nastalo-li by někde tání a ledy netečnosti se již hnuly, prosím o maličkou zprávu očinnosti našich jednot pro>Cyrilla«. Diecesnijednatel.
RUZNÉ ZPRAVY.
Povinnost pojistiti pensi varhaníKŮm. (Ord. list pražské arcidiecese č. 11., 1913, str. 113.) Dle § 1. zákona ze dne 16. prosince 1906 podléhají povinnosti pojištění pensijního varhaníci, dosahují-li jejich příjmy u téhož službodárce ročně 600 K. Tento roční příjem obsahuje nejen vlastní služné, nýbrž i příbytečné a funkční přídavky. U varhaníka tedy se prohlédá k služnému s odečtením honoráře, kterýž má snad platiti osobám svého chóru, příjmy z nadačních mší svat•~ch a mší s požehnáním, snad volný byt, nebo příbytečné. Ale nezapočítávají se peníze z konduktů, jichž varhaník nedostává od kostela, nýbrž od dotyčných soukromníků, poněvadž se mají započítávati jenom příjmy od téhož službodárce do-stávané. Jest-li však varhaník zároveň kostelníkem a jako kostelník dostává nějaké služné od kostela, při-počítati jest toto služné k příjmu varhaníkově. Při rozdílení povinnosti pojištění jest pak k tomu hleděti, aby byla zařazena do správné třídy služební. První třída služební týče se ročních příjmů od 600 K do 900 K, druhá od 900 K do 1200 K. U oněch platiti jest stálou prémii měsíčně 6 K, u těchto 9 K, tudíž ročních 72, nebo 108 K, z nichž platí dvě třetiny službodárce (kostel), jednu třetinu pojištěný U třetí třídy služného, 1200 a 1800 1{, měl by kostel platiti 96 K, varhaník 48 K ročně. — Z kníž. arcibisk. konsistoře v Praze, dne S. listopadu 1913, N. E. 14.960.
K tomuto nařízení dovolujeme si připojiti vy-tištěné již ministerské nařízení, jež došlo Ob. J. C. z 25. ledna 1913 a zní:
»K tamnímu podání ze dne 12, července 1912 se sděluie, že c. k, ministerstvo vnitra v konkretním případě rozhodlo, že poplatky Molové dle § 3. zákona pensijního mají býti započteny do příjmů ředitelů chóru a varhaníků započítatelných dle zákona pensijního.«
Musica non Sdcra. O poutní mši v předním lázeňském městě českém, jak v lázeňském »Věstníku« možno čísti, provozoval pan ředitel kůru pravé koncerty. Mše poutní, zasvěcená Panně Marii Magdalské, k níž jest chrám zasvěcen, byla následující (věrně dle Věstníku): Hudba chrámová. V neděli o pouti bohdanečské dne 27. července zazpívána byla ve far-ním chrámu Páně orchestrální mše od Ríhovského, při které laskavě účinkoval náš umělecký svět lázeňský. Slečna A. Pírková, o jejímž talentu a vzácně

krásném sopránu jsme se již v předešlém čísle >Věstníku« zmínili, zpívala od professora Horníka vložku »O sanctissima«. Slečna Dostálová, náš známý milý lázeňský host, zahrála na housle přednesem umělecky jemným »Adagio« Mozartovo A dur koncertu a do-provázena byla velmi přesně na varhanách naším p. starostou Veselým. Naše oblíbené kvartetfo dovršilo dojem této slavnostní mše sv. svým pěkným přednesem Čajkovského »Andante cantabile«. Liturgická stránka se naprosto ignoruje v tamějším lázeňském kostele. A přece by mohl p. ředitel kůru, když má k disposici tak vzácné talenty, snadno tu zazpívati i introit a ostatní proměnlivé části, o nichž víme, že před lety v témž kostele se pravidelně zpívaly. Než časy se mění. Kostel stal se zábavným podnikem, kde se má uplatniti »1 á z e ň s k ý s v ě t« a ne liturgicky přesný zpěv, prodchnutý zbožností a umělec-kostí, jež hodna by byla domu božího. Nepřekvapilo by ani již, kdyby »Věstník« napřesrok ohlásil, že při dopoledním nedělním promenádním koncertu kostel-ním pan kapelník se známými milými hosty za průvodu »oblíbeného kvartetta« provede »partie z Lehárovy operetty ...« Jestliže hosté rádi si zazpívají v kostele, jistě ve své ochotě a ve svém vkusu do-vedou se akkomodovati a zrovna tak pěkně zazpívají zpěvy k bohoslužbě vhodné a patřičné, jako zpívali věci, jež do kostela nepatří. Bylo by nutno, aby text proměnlivých částí byl zpíván přesně dle mešního formuláře poutního. Instrumentální hudbou nelze nahraditi ani graduale ani offertorium. Co by tomu na př. říkala správa lázní, kdyby při koncertu odpoledním na promenádě spustila kapela »Bože před tvou velebností«? Vice versa nepatří svétská muzika do kostela. Suum cuique.

Z jiného místa obdrželi jsme ještě zajímavější a bohužel pravdivou zprávu: Na smrt. neděli ivše s mezihrami, at již při zpívané mši nebo tiché) jedna národní píseň. Na květnou neděli ouvertura k Daliboru«. Na Zelený čtvrtek (!!) (poněvadž se hrálo na varhany stále i na Velký pátek atd.) veliké praeludium z op. »Hubička«. Na Hod Boží z op. »V stud-ni«. Následující neděli Schubertovo »Zastaveníčko«. Dalších několik neděl bylo opravdu skvostných: Stálá praeludie z op. »Faust a Markéta«. (Ouvertura,valč í k, ovšem v tempu zdlouhavějším, milostné duetto, Sieglova píseň atd.) Tot výborné, pan varhaník si asi ten čas koupil klavírní výtah ... Leč ještě lepší obrázek ze svatodušních svátků! Na Hod boží svatodušní byla mše s orchestrem. Avšak taková, že se nehodila nejen do kostela pro kroucení v sopránu a taneční rhyfmus, ale spíše, jak praví dr. Walter, spíše za materiál ke smyslné operettě. (Ze introit a communio n i k d y není, ani více nebudu psáti.) Za graduale vzato »Veni sancte« (mělo to asi 2 verše ze sekvence). Ale — prosím nelekejte se — nastává A g n u s. Neshoda v sólech, v sopránu s orchestrem, hrozné —a — stále hůře, až jeden po druhém pře-stává a nastane — ticho ... A po nedlouhé pause jde to od »repetice« znovu, jakoby se teprve začínalo ... Po Agnus ovšem na chóru veliký šepot a tlumený smích, což však nikterak ostudu nenapravilo ... Místo lat. »Pange lingua« vzato s českým textem »Zvěstuj Těla«. Při slavné mši se nehodí český text; to bohužel pan regenschori neví. Zbývá pondělí svatodušní: Mše latinská, ale bez — »Benedictus« ! Divné, ale pravdivé. Místo Benedictus vzata totiž nějaká »píseň beze slov«, t. j. housle, sólo s varhanami. Graduale n e b y l o (pouhé praeludium od epištoly až k evangeliu). Za offertorium ono včerejší »Veni sancte« ! ! Pak jsme slyšeli pFibichovu »Se-lanku« (clarinet solo !), loni 8. září dokonce ještě »Rondo« pro housle, violu, čelo a varhany (t. j. klavír). Co pan farář tamější říká takové »muzice«?