184	CYRILL	XXXIX.

jehož tři díly vydal Bezecný a na čtvrtém díle pracuje, mše a motetta Caldarova (zpracoval Mandyczewski), slavnostní mše Benevoliho (Adler), mše M. Haydna, připravené barnabitou dr. Klafským (pro rok 1914), dále pro dějiny církevního zpěvu nesmírně důležité »Triester Codices«, jež spartoval a k tisku připravil Adler, zvěčnělý Koller, Loewová a Schegar. Jsou to rukopisy z XV—XVI. věku, na jichž důležitost upozornil dr. Nabert a jež od kapituly tridentské zakoupilo rakouské ministerstvo a svěřilo prof. Adlerovi k vydávání. Na další edici se pracuje. Pro nás jest zajímavo, že české rukopisy obsahují skladby, jež uloženy jsou v těchto vzácných kodexech. Z varhanních byly vydány věci F r o b e r g e r o v y (Adler P a c h e l b e l o v y (Botstiber a Seifert), dále varhanní skladby vídeňské školy z druhé pol. XVII. stol. a skladby Albrechtsbergerovy.
Mimo hudební notované památky počala Jednota r. 1913 vydávati » Beihefte der Denkmáler«, v nichž se otiskují studie z oboru hudební vědy. Jako úvodem k edici Denk máler« bylo vydání skladeb císaře Ferdinanda III., Leopolda I. a Josefa I. (Adler).
Náklad na vše vede »Artaria4 ve Vídni, roční subskripční cena jest 20 K.
Ze skladeb Handlových lze pro nynější potřebu chrámových produkcí vybrati celou řadu nejcennějších čísel. I Fuxovy a Isaakovy komposice mají pro dnešní repertoir cenu velikou. Jest s podivem, že naše kůry dosud těchto publikací nevyužily; bohužel nutno konstatovati, že ředitelové kůru nemají o nich ani potuchy a že polyfonie jest na mnohých i velikých kůrech cizokrajnou květinou.
Těchto několik řádků má sloužiti jako upozornění na publikace světového významu. Vokální věci jsou ovšem vydány se stanoviska vědeckého ve starých klíčích. Jest dosud nerozhodnut boj o způsobu, jakým staré tyto skladby byly prakticky prováděny, zdaž jen vokálně, či zároveň instrumentálně, či jen instrumentálně. Nutno tedy bylo podati hlasy tak, jak jsou v originálu, bez přepisu do moderních klíčů, aby se zachytil věrný obraz původního zápisu. Pro praxi si může dirigent velmi snadno skladbu přepsati do klíčů moderních.
A nyní několik slov o slavnosti dne 19. a 20. listopadu.
Kromě zmíněné již slavnostní schůze byl koncert v novém » Konzerthausu vídeňském«, jehož až příliš obsáhlý program obsahoval část duchovní a část světské hudby. J. G. Albrechtsbergera (1736—1809) praeludium g moll a Johanna Pachelbela (1653—1706) »Magnificat VI. toni« přednesl na varhany stylově slepý c. k. dvorní varhaník Josef Labor. Obě skladby jsou založeny zcela objektivně, bez nálady a subjektivního pro filu. Ředitel Peterlini provedl se svým chlapeckým sborem náladovou 4h1. skladbu G a 11 u s o v u »0 sacrum convivium« a velmi zajímavé, kanonicky pro dvojhlas složené Gloria od Dufaye (1400—1474) s průvodem dvou trumpet. V originále jest těmto hlasům trumpetovým připsáno »ad modum tubae«. Peterlini má asi 40 chlapců tak hlasově vycvičených, že chce jimi nahraditi úpině hlasy ženské. Obdivoval jsem se přehnané jemnosti hlasů chlapeckých, spodobení ženského tremola, zvláštním spůsobem tvořenému hlasu v zadní dutině ústní, do nejjemnějších odstínu frasujícímu, ale obdiv tento spojen byl s dojmem, že tu něco nepřirozeně vyvolaného, stírajícího pel a kovový zvuk chlapeckého hlasu, který právě tím stříbrem a vyrovnaností tak odlišným jest od nechutného tremola ženského sboru. A chtít napodobit nebo docela nahradit chlapci sbor dívčí jest při historickém koncertě nejméně na místě. Ve století XV. zpívali v kostelích ne ženy, nýbrž chlapci.
Další čísla sborová řídil Ferd. Habel, známý propagátor církevní hudby ve Vídni. Fuxovo (1660—1741) »Libera« pro sm. čtyřhlas bych rád slyšel i na našich kůrech při pohřbech. Gallus byl zastoupen třemi sbory: »Omnes de Saba« (pětihlas), »Planxit Deus« (osmihlas) a »Laudate Dominum« pro 24 hlasů. Nesmírně náladově vyzněl osmihlas »Planxit Deus«. Doporučuji jej pro dobu postní, hlavně pro týden pašijový. Při »Laudate Dominum« účinkují čtyry šestihlasé sbory. Dirigent Habel, napodobuje starou tradici, ponechal si 2 sbory na podiu a další dva rozestavil na galerii. Při těchto sborech účinkoval pěvecký spolek »Dreizehnlinden=, při »Laudate« k němu přistoupil chlapecký sbor Peterliniův. Ve všem byla absolutní čistota, uplatnění hlavních motivů při polyfonní spleti hlasové, všude vzlet a stylovost.
Program ze světských čísel byl příliš dlouhý; zvláště mohly odpadnouti další sloky při písních. jedna by byla stačila.
Orchestr dvorní opery za řízení Fr. Schalka provedl G. Muffata (1645—1704) Suitu E moll pro smyčce a provázel Pražanům známého Pabla Casalsa při violoncellovém koncertu z G moll od M. Monna (1717-1750); dále hrál při Cestiově (1620—1669) arii Proserpiny z »Pomo d'oro« pro alt a při arii z opery >Chylonida císaře josefa I.« z r. 1709; obě arie