XXXIX.	CYRILL	181

hlasy č a s t ě j i varhanářem byly l a d ě n y. Kde to nelze, lépe se jich zříci úpině. Ředitel kůru sám i kdyby chtěl, laditi jich nemůže, nemaje ani prakse, ani nástrojů.
Při rozvrhu disposice varhanní rozhodují vzhledem k hlasům jazýčkovým r ů z n é o k o 1-nosti. Velikost prostoru, sloh neb způsob stavby chrámu či síně koncertní, ú č e l varhan a pod. zajisté v přední řadě.
Pro varhany p o d 20 znějících hlasů j e n velmi z ř í d k a disponují se jazýčky, a sta-ne-li se tak, tedy nanejvýš j e di n ý a ještě j e m n ý. Nad tento počet, kde ovšem dána je možnost ladění jich udržovati, lze hlasy ty jen doporučiti. S i 1 n é, jako bombard, pozoun (a trubka) patří do p e d á l u trubka, klarinet, fagot a hoboj do manuálů a sice tak, že disponován-li jediný jen hlas jazýčkový pro manuály, umístí se v prvém a když dva, tedy nikdy na týž manuál, nýbrž silnější do prvého, jemnější do druhého manuálu.
Nelze sice stanoviti, vzhledem k vzpomenutým předpokladům, ž á d n é s t á 1 é, n e z m ě n i t e l n é pravidlo, ale přec v poslední době je pravídlem udržovati v pedále poměr 1 :4—6, v manuálech docela 1:7—15.
Vyskytují se ale i v e l i k é a krásné stroje úpině bez jazýčků, na př.: ve Vídni
u sv. Petra, na dómě v Miláně, v Řezně u sv. Emerama.
Nesporno však jest, že na př. 16' jazýčkový hlas, — i j e d i n ý — mohutnost a plnost zvuku varhan značně pozvedne a i základní tón s e s í l í tak, jak toho retné hlasy nikdy nedocílí.
Za příklad poměru bud mi dovoleno uvésti »svoje« varhany v basilice s m í c h o v s k é. Mají při 33 znějících hlasech : v pedále pozoun 16' (1 : 5), v I. manuále trubku 8' (1 : 9),
v II. man. fagot-hoboj 8' (1 :8) a ve III. manuále euphon (1 :8). — Varhany ve dvoraně hudební společnosti ve Vídni v I. manuále jsou 3 jaz. hl. Fagot 16', trubka 8', clarino 4', mezi 21. hlasem. V II. man. jediný mezi šestnácti hlasy, ve III. man. jediný mezi patnácti hlasy a v pedále 4 mezi 16 hlasy. Oba stroje stavěl Rieger z Krnova.
V pražském Rudolfinu postavil Sauer z Frankfurtu n. Odrou koncertní varhany 0 50 zn. hlasech a ty mají v I. man. mezi 16 hlasy 2 jazýč. (bombard 16', trubka 8'), v I1. man. 10 retných a 1 jazýčkový (trubka 8'), ve III. man. mezi 12 hl. jen vox humana a v pedále mezi 11 hlasy 2 jaz. (pozoun 16' a trubka 8').
Podobný poměr jest u největších u nás varhan v Karlíně (E. Š. Petr), v Ema u-z í c h (Koulen-Paštika), na dómě v Brně (Paštika) a v Ob e c n í m domě p r a ž s k é m, (Voit-Tuček). Disposice posledních tří jsou čtenářům »Cyrilla« známy a netřeba jich uváděti.
Z řečeného patrno, že n e j v í c e jazýčkových hlasů poměrně a nejsilnější jsou v p e-d á 1 e, nejméně a nejjemnější ve vyšších manuálech.
S r o v n á vá m e-1 i starší a novější disposice, seznáme, že počet jazýč. se s t á 1 e o m e-z u) e a zvuk jich z j e m ň u j e. O v o c e m snahy pro zjemnění jich zvuku byl vynález jazýčků průrazných a o k o ž e n í rámečků jazýčkových a nárazných.
Jazýčky průrazné —jako v harmoniu — mají zvuk mnohem jemnější. Okožením rámečku při nárazných hlasech odstraněn praskavý, hrubý zvuk jich z doby dřívější.
Že i naše české firmy varhanářské pilně o pokrok se snaží, bylo již řečeno. E. Š, Petr v oboru vynálezů uvádí se i v německém spisu Ing. Ehrenhofera, jako původce výroby kovových píšfal v celku, tedy ne s oddělenou a naletovanou nožkou. O záklopkách ve vzduchovně pneumatické byla již zmínka učiněna. Zdatnost svoji v oboru nejmodernějšího pokroku osvědčil Paštika v Emauzích, Brně a j., Tuček ve Varšavě a j.
První, kdož postavil prvé varhany kuželové soustavy byl Melzer st., r. 1875 v Chotušicích v Čáslavi, a synové jeho opět první stroj soustavy pneumatické r. 1888 v Petrovicích u Kutné Hory. Tíž postavili v Symferopoli na Krymu varhany se spojkami kvintovými a terciovými, což může míti důležitost zejména pro transposici.
Mimo uvedené firmy nutno zmíniti se i o následujících: F. Surát v Č. Budějovicích, Jos. Hubička v Praze VII., K. Čapek v Poličce a J. Kobrle v Lomnici n. Popelkou, které vesměs v každé soutěži čestně obstojí. České varhanářství nejen výkonností, ale i solidností vyniká a chvalného jména i v cizině nabývá.
Ku konci nezbývá mi než požalovati si — a v tom se mnou souhlasí zajisté kollegové hrající i dpp. posloucháním trýznění — že povolané kruhy malou jeví péči o řádné varhany ve většině chrámů. Snad proto, že varhany stojí až v zadu, u dveří! Na kruchtách našich po většině straší dosud zchátralé stroje a stroječky ze století XVIII. ba i XUII., které dávno zasloužily si odpočinek v krajinském museu a hodí se ke všemu spíše než k tomu, aby na nich provozováno bylo umění.