XXXIX.	CYRILL	163

,
PRAKTICKE POKYNY O VARHANACH. BOHUMIL KAŠPAR.
V
 a r h a n y, k r á 1 n á s t r o j ů hudebních, jsou nezbytnou s o u č á s t í každého katolického c h r á m u, jsou nástrojem církevním par excellence, jsou nástrojem posvátným. Ú c t a k nástroji a jeho vznešenému účelu přecházela vždy i na hráče. Ve středověku, kdy ostatní hudebníci byli třídou povrženou, (byli zváni joculatores), kdy všecky ostatní nástroje >-propter abussum histrionum« byly z chrámů vyloučeny, varhany i varhaníci těšili se úctě a vážnosti mnohem větší než dnes.
Nebyly ale varhany vždy nástrojem výhradně chrámovým. Zprvu byly salonním (sit venia verbo) nástrojem velmožů a králů. Urganum hydraulicum byly na př. oblíbeným nástrojem císaře římského Nerona. Církev křesfanská v prvých dobách pěstovala v ý h r a d n ě chorá 1 a později p o l y f o n i i ž cape 11 a, nebylo v našich chrámech varhan, jako dosud tomu jest u pravoslavných. To byla prvá doba v dějinách nástroje, jehož pratvarem byla f 1 é t n a P a n o v a, několik to rourek (brků) různé délky, voskem slepených, na něž hráč ústy hrál, po způsobu dětské harmoniky foukací. Viz Mozartovu Kouzelnou flétnu.
U vývoji dále přicházíme k dudám. Zde již hráč nefouká přímo vzduch do píšfal, nýbrž do sešité stažené kůže zvířecí, měchu. Jiným embryem varhan jest starožidovská m a š r o k i t a. Píšfalky, vl. flétna Panova, postavena na skřínce, do níž stále ještě vzduch ústy se fouká, ale přístup k píšfalám obstarávají již záklopky. Zde tedy již nacházíme vzduchovnu, hrací záklopky i píšfaly. M a g r e p h a, o níž talmud mluví, byl dle novějších badání ohromný buben a ne varhany.
R. 180 před Kr. postavil Ktesibius v Alexandrii vodní varhany, organum hydrau-1"cum. Voda zde slouží k hnaní a zhušfování vzduchu. Takové byly varhany Neronovy. Sám však hybný živel, voda a s ní i vliv temperatury působily zhoubně na výkonnost i trvanlivost nástroje.
S v. A u g u s t i n (t 430 po Kr.) ve výkladu žalmu 56. zmiňuje se o varhanách opatřených m ě c h y, podobnými kovářským.
V zemích z á p a d n í r_ h prvými byly varhany, které císař byzantský Konstantin Kopronymos darem poslal otci Karla Vel. P i p i n u K r á t k é m u. Byly postaveny r. 756 v Compiégne, v chrámě.
Nástroje řeckého původu, i řečtí mistři častěji nyní na západě se objevují. Tak r. 812 dal Ludvík Zbožný postaviti varhany v Cáchách.
Varhanářství došlo zde hojného i plodného pěstění, tak že již r. 880 objednává papež Jan VIII. varhany i varhaníka z Němec. Varhanáři byli většinou mniši, mezi nimi nejslavnější opat Gerbert, později jako papež S y 1 v e s t r I l. (t 1003).
Stavěny p o r t a t i v y, menší, přenosné, a positivy, větší stroje.
Obrovské na tu dobu varhany dal r. 962 postaviti biskup Elfegg ve W i n c h e s t r u. Stroj měl 10 kláves a 400 píšfal. 26 klínových měchů pv potu tváře« šlapalo 70 silných mužů. Všecky píšfaly zaznívaly současně. Hráli, vlastně vtloukli« současně dva varhaníci. Klávesy byly totiž loket dlouhé a až 7 coulů široké.
Komprimování vzduchu zatížením, ani dělení vzduchovny v rejstříky nebylo dosud známo.
Píšfaly vyráběny z mědi, olova, cínu, stříbra, skla, slonoviny a dřeva.
Klávesnice diatonická, dle tehdejší soustavy hexachordové, s třemi půltóny, e—f, h—c, a—b.
Zaváděním chromatu klávesy se úží. Tak roku 1350 postavil mnich Thorn varhany s 22 klávesy, byly tedy již více než o polovinu užší a zajisté i menší. A r. 1361 kněz Mikuláš Faber staví pro dóm v Halberstadtu varhany o 14 diatonických a 8 chromatických tónech. Měly 3 klávesnice, a 20 záhybových měchů, které »pouzeK 10 šlapačů vyžadovaly.
Organum tehdejší, dvouhlas v parallelních kvintách neb kvartách, způsobilo zavedení hlasů oktávových a kvintových, a zkombinovaných z nich mixtur, aby jediný hráč mohl organum provésti.
Na rozhraní století XIV. a XV. vynalezen pedál, jehož vynález přičítá se hollandskému varhaníku Ludv. Walbeckovi, a jejž benátský varhaník Bernard, dle svého původu »Němec« zvaný, v Italii známým učinil S počátku byly to jen kličky, z provazu neb řemene,