160	CYRILL	XXXIX.

C3CI

D.	Zpívané mše sv. zádušní výroční v širším smyslu, t. j. založené pro jeden den v roce, třeba den ten nebyl přesně výroční, od kapitol, řeholí, bratrstev a v oktávě Všech věrných dušiček dovoleny jsou pouze o dnech dvojných (duplex) a ovšem i nižší třídy.
V arcidiecesi pražské nad to dovoleno indultem S. R. C. 16. května 1911 zpívati v kostelích mši sv. zádušní třikrát do téhodne mimo dny v I. a 11. jmenované (i o svátcích I. a 11. třídy ač nezasvěcené). Sem patří na př. mše sv. za osadníky v pondělí po Posvěcení chrámu Páně, nebo za	J. Vel. cís. a král. Alžbětu dne 19.listopadu.
Kterak se má při těchto mších sv. zádušních A-E zpívati? Odpověd je velice jednoduchá: všechny části odpovídající zpěvům při mši sv. sváteční. Rozumí se samo sebou, že dle zákonů církevních jde tu o zpěv v jazyce 1 a t i n s k é m; zpěv v jazyce lidovém národním jest nesprávný. Když zpívá kněz u oltáře, má v§ e býti také latinské na kůru a nejsou dovoleny ani vložky v jazyku národním.
Nutno tedy při zpívané mši sv. zádušní zpívati:
a)	Introit, Requiem aeternam, Kyrie eleison;
b)	po epištole zpívati jest celé Graduale, Requiem a celý tractus Absolve Domine.
c)	C e l o u s e q u e n c i D i e s ira e při mších sv. uvedených A-E, při nichž se zpívá jediná orace. jen kdyby zpívány byly také mše sv. zádušní denní, které dovoleny jsou, když v direktáři se nalézá znaménko j, a při nichž mají býti nejméně tři orace, pak by se sequence mohla vynechati (S. R. C. č. 3920); poněvadž však mimo kostely kathedrální a kapitolní obyčejně tyto mše sv. nebývají zpívány, proto platí pravidlo : S e q u e n c i Dies irae zpívati jest vždycky a vždy celou.
Sequenci o mších sv. uvedených pod A-E není dovoleno vynechati (č. 2959 ad 2, 3051 ad 1, 4054 ad 6). Sequence se má zpívati celá nebo část recitovati, poněvadž není více správný názor v starších knihách opakovaný, že ty se mohly zpívati jen sloky 1, 8-12, 14—17 a poslední, poněvadž dovolení to není více obsaženo v úřední sbírce výnosů posv. Sboru obřadů. Rovněž nesprávný jest názor, že by zpěv některých slok sequence mohl býti dopiněn zvukem varhan. I tento indult ze dne 23. listopadu 1880 je vynechán ve sbírce právě uvedené.
d} C e 1 é O f f e r t o r i u m, z něhož se nemá nic vynechávati (č. 2659 ad 2,3051 ad 2).
e)	S a n c t u s, po pozdvihování B e n e d i c t u s. V některých krajinách se vkládá po Benedictus před Pater noster vložka ke Kristu Pánu »Pie Jesu, Domine, dona eis requiem sempiter•nam nebo Jesu, Salvator mundi, exaudi preces supplicum, což dovoleno jest (č. 4239), zakázána však vložka Miseremini mei, poněvadž se neodnáší ke Spasiteli na oltáři přítomnému.
f)	Agnus Dei, g) Communio »Lux aeternaQ rovněž celé.
Poněvadž dovoleno jest některé části hlasem slyšitelným recitovati, může snadno do-cíleno býti rozmanitosti i tam, kde zpívané requiem by bylo dosti často, poněvadž některé části by se mohly recitovati, jiné zpívati chorálně, jiné konečně vícehlasně, čímž by uvarováno bylo ztrnulé totožnosti a docíleno přiměřené doby pro mši sv.
A co d o p r o v o d? Do nedávna bylo zakázáno hráti při zpívaném requiem i na varhany. Teprve v novém vydání Caeremoniaie Episcoporum kn. I. hl. 28. č. 13. bylo do-voleno, aby při zpívané mši sv. zádušní varhany doprovázely zpěv a umlkly, když se ne• zpívá. Z toho jde, že zvyk někde zavedený hráti po celou mši sv• zádušní zpívanou je ne-správný, p ř e d e h r y a m e z i h r y d o v o l e n y n e j s o u, nejvýše několik málo akkordů k udání tónu a přechod od jedné toniny ke druhé. Když se při requiem na kůru nezpívá, nemá se také hráti.
Někteří spisovatelé o církevní hudbě rozšiřují toto dovolení doprovodu i na některé hudební nástroje jemnější, na př. klarinety, jemně hrané rohy a pozouny. Nechci popírati úpině toto rozšíření, ovšem lépe jest a s duchem církevním více se srovnává, neužívati při mších sv. zádušních nástrojů hudebních mimo varhan.