XXXIX.	CYRILL	159

Y KDY A KTERAK JEST ZPÍVATI MSVI SV. ZA ZEMRELE
r
ozhodnutím posv. Sboru obřadů v r. 1896 č. 3920 byla sice upravena pravidla vzhledem na mše sv. de requiem, ale přes to naskytuje se dosti pochybností, kdy jsou mše sv. za zemřelé dovoleny a kterak jest pri nich zpívati. Budtež zde tedy stručně
uvedeny zásady, zákonodárstvím církevním stanovené, pokud se týkají pp. ředitelů kůrů.
Tichá mše sv. při pohřbu je dovolena pouze tenkráte, když jde o pohřeb chudéhc, (S. R. C. 9. května 1899 č. 4024), jehož rodina nebo pozůstalost nemohla by nést náklad na odměnu ředitele kůru, zpěváků a varhaníka. I když rozšíříme pojem chudého dle různých krajů a okolností, přece zůstane nesprávným zvyk v Praze (a snad i jinde), kde při pohřbech první, druhé a třetí třídy, které bývají s assistencí, nezpívá se requiem, nýbrž následuje jen tichá mše sv. Kdyby se zákon církevní v této záležitosti pinil přesně, dostalo by se i ředitelům kůrů mnohdy dosti značného zlepšení jejich poměrně nepatrných příjmů.
Dovolena jest také v arcidiecesi pražské indultem z 3. července 1862 a S. června 1904 tichá mše sv. ve výroční den úmrtí (anniversarium) na oněch osadách venkova, kde z pravidla jen jeden lcněz mši sv. sloužívá. Toto výroční requiem dovoleno jest pouze o těch dnech, kdy v direktáři poznamenáno je duplex.
Ostatní t. zv. d e n n í mše sv. za zemřelé dovoleny jsou pouze o svátcích polodvojných, vůbec když v direktáři je dovolení toto označeno z n a m é n k e m t.
Při těchto mších sv. tichých za zemřelé dovolen jest ovšem i z p ě v v j a z y k u 1 i d ovém, tedy snad z kancionálu svatojanského »Odpočinutí věčné«, »Lehké odpočinutí,<, ano i sequence »V ten den hněvu«, při níž by po pozdvihování se zpívalo od sloky 8. »Králi strašný« atd. Jako vůbec se žádá, aby po pozdvihování písně týkaly se Krista, nejsv. Svátosti (S. R. C. č. 3827 ad 3. a č. 4239). V 13. vyd. Karlachova zpěvníčku str. 28. se ne-zamlouvá text »Těla pozdvihování, chleba proměnění ...«, poněvadž přepodstatnění neděje se pozdvihováním, nýbrž před ním). Doporoučelo by se však, aby varhany doprovázely pouze zpěv a aby nebyly příliš dlouhé mezihrv.
Ačkoliv se pohřby dovolují i o největších svátcích, ovšem až po skončení služeb božích odpoledne, přece zakázány jsou všechny mše sv. za zemřelé o největších svátcích a to :
I,	a) Narození Páně, Zjevení páně (Tří králů), Hod Boží velikonoční a svatodušní, Nanebevstoupení Páně, Nejsvětější Trojice, Boží Tělo; Neposkvrněné Početí P. Marie, Zvěstování, Navštívení a Nanebevzetí Panny Marie; oba svátky sv. Josefa (19. března a třetí neděli po Velikonocích), v neděli před sv. Petrem a Pavlem (pro svátek Narození sv. Jana Křtitele). sv. Petra a Pavla, Všech svatých; Posvěcení chrámu Páně, v den titulu či patrocinia (pouti) kostela, slaví-li se toho dne právě, (odkládá-li se vněiší slavnost na příští nedéli, je o svátku samém mše sv. zádušní pohřební dovolena), sv. Jana Nepom. a sv. Václava. G) Zelený čtvrtek, Velký pátek, Bílá Sobota; c) v neděli, na niž se přeložila pout nebo nějaký velký svátek; d) je-li právě toho dne výstav nejsv. Svátosti. (Může však býti zpívané requiem dříve, než se výstav toho dne počne.) e) Kde je pouze jediný kněz, zakazuje se zpívané requiem také o nedělích a svátcích zasvěcených, o křížových dnech.
A. Zádušní mše sv. zpívaná při pohřbu nebo do dvou dnů po pohřbu dovolena je na všechny ostatní dny a svátky v I. neuvedené, ale ovšem jen v jediném kostele. Totéž platí i o t i c h é m š i sv pohřební za chudého, jak bylo uvedeno na počátku.
Stane li se však, že tato mše nemůže se zpívati pro nějakou příčinu liturgickou do dvou dnů po pohřbu, může se odložiti dále a zpívati později; avšak v tomto případě je zakázána.
II,	o svátcích I. a II. třídy zasvěcených a dnech, které tyto svátky vylučují, totiž na Štědrý den, v sobotu před Letnicemi, na Popeleční středu, v pondělí, v úterý a středu po Květné neděli a ve dnech mezi oktávami Velikonoc, Letnic, Zjevení Páně a Božího Těla. (S. R. C. 28. dubna 1902 č. 4096 ad V. a č. 3922.)
I3. Toto poslední omezení týká se také z p í v a n é m š e s v. z á d u š n í z a z e-m ř e 1 é h o v d a 1 e k é k r a j i n ě, o jehož úmrtí došla zpráva (post acceptum nuntium).
C. Zpívané requiem ve 3., 7. nebo 30. den po úmrtí a v den výroční (anniversarium), které má býti v den výroční úmrtí nebo pohřbu, žádají-li o ně příbuzní neb známí, nebo z fundace může býti stanoveno i na jiný den, než přesně výroční za-kazuje se o všech dnech v I. a II. jmenovaných a nad to
III,	ve dnech mezi oktávou Narození Páně. Tyto zpívané mše sv. C mohou se však zpívati dříve (anticipovati) nebo odložiti na den po zakázaném nejblíže příští.