XXXIX.	CYRILL	141

oa

povaze chorálu. Forte v chorálu nesmí vyvstati náhle jako kamenný mezník z roviny, nýbrž musí býti připraveno táhlým crescendem a pozvolna opět sestupovati do roviny původní síly.
Chtíti napodobovati v dynamickém přednesu chorálu sbory mnichů benediktinských, kteří zřeknuvše se světa, zříkají se i tohoto prostředku k oživení chorálu, nikomu bych neradil. Nebof to, co jest krásné a působí hlubokým dojmem, vychází-li z úst světu odumřelého, v černou kápi zahaleného mnicha, nepůsobí týmž dojmem v ústech jinocha kypícího životem.
5.	Dbáti přesně poučení daného o pausách a oddeších, tak aby se jeden člen rozlišoval od druhého, jedna věta od druhé, ale přece dohromady tvořily jednu ucelenou frasi, jeden veliký rhytmus.
L e g a t o jest přednášeti chorál, jak syllabický tak i melismatický. Co nejrozhodněji jest třeba odsouditi »staccato«, které v syllabickém chorálu trhá slovo v jednotlivé slabiky a dávajíc každé slabice přízvuk dělá pausu po každé z nich. V melismatickém pak chorálu trhá neumy, dávajíc iktus každé z jejích not. Toho jest se co nejpečlivěji varovati. Nebof chorální věta melismatická nesmí býti řada hrášků vedle sebe položených, nesmí to býti řada bodů, nýbrž souvislá linie, bohatá křivka, která by znázorňovala pahrbek z roviny povlovně vyvstávající.
O přednesu chorálu syllabického poznamenávám zvláště: »Zpívej tak, jak mluvíš v tónu povzneseném!« Vyslov správně každé slovo a dbej při tom vedle přízvuku hlavního i přízvultů vedlejších, abys »nepolykal« slabik. Slova spojuj v jednotky členské a tyto opět v jednotky větné dle smyslu. Přízvuků příliš nevyrážej, aby přednes nebyl »skákavý«, ale také jich nezanedbávej, aby věta nebyla mrtva. lejí tok nesmí se podobati bezduchému toku vody rovnou, kovovou rourou, jež nemá spádu, nýbrž živému, bublavému potúčku.
Neprodlužuj slabik přízvučných, tak aby
na př. -	-r M— M -IF -	~/ ' —

Per ó-mni-a	saécula saé-cu - ló -rum

nevypadalo v moderním notopise takto:

~__,r-•- =,_r._ ;=s_ ~e;-=~ ~~ nýbrž:
Per ó- mni-a saé cu - la saé-cu- ló - rum	Per ó-mni-a saé-cu-la saé-cu - ló -rum.
Neoznačuj v moderním notopise přízvučné slabiky notou dlouhou! Každá z not si vezme z příslušné slabiky tolik délky, kolik dotyčné slabice přísluší. Vyslovíš-li tudíž správně slova: »Per ómnia saécula saéculórum<, nemůžeš nikdy spáchati přepisu rioderních notách, jak svrchu na místě prvém uvedeno, poněvadž tímto způsobem nkdo nemluví.
V syllabickém chorálu stojí jednoduché rhytmy budto prostě vedle sebe, anebo jsou navzájem spojeny, jak jsme svrchu poznamenali mluvíce o rhytmu složeném. V případě prvém, na př. při sekvenci: » Dies irae dies illa", jest dle pravidla výše uvedeného pří-zvučná slabika latinského slova v arsi, nepřízvučná v thesi a tím poněkud slabší a delší. V případu druhém, při rhytmu složeném „splynutím spadává obyčejně přízvuk slovný v jedno s iktem rhytmickým.
Nejjistějším vodítkem pro oba případy jest pravidlo svrchu uvedené: Zpívej tak, jako mluvíš v tónu povzneseném.”