140	CYRILL	XXXIX.

Jest nyní povinností Jednoty, aby organisaci cyrillskou provedla dále a založila dle návrhů horlivého jednatele, far. 0. Necida, cyrillské Jednoty farní. J. E. nejd. pan biskup ujistil všechny cyrillisty největší svou přízní a podporou.
 CHORAL EDICE VAT[KANSKE. KAREL BOČEK. (DOxoNČENí.)
o melodii a dynamii přichází konečně rhytmus, aby dokonal spojení, aby proměnil
v jeden živý celek to, co vidíme rozkouskováno a mrtvo na obrazu I. Jeho dechem,
jeho chodem oživují jednotlivé úryvky tvoříce ve svém vzestupu arsi jeho kroku, ve svém spádu thesi. A působíce na sebe navzájem a unášeny rhytmickým chodem splývají jednotlivé úryvky v rhytmické jednotky vyššího řádu s jednou větší arsí a thesí, tyto pak opét ve větové rhytmy, až konečně rhytmus, rozšiřuje stále svou arsi a thesi, oživí a spojí v jedno celou frasi, shrne a sjednotí všecky ty menší rhytmy s jejich arsemi a thesemi pod mohutným rozmachem jednoho velikého rhytmu, rhytmu to frase, s jednou velikou arsí a jednou velikou thesí, jichž vrchol označuje a tvoří přízvuk melodický. Tento veliký rhytmus frase se svým crescendem v arsi a decrescendem v thesi pohltil tedy a pojal v sebe všecky ty menši rhytmy, všecky ty menší arse a these, všecka menší crescenda a decrescenda. Ano, on je v sebe pojal, on je pohltil, ale — on jich nezničil. Naopak, ony v něm žijí, ony jej tvoří, ony si v něm zachovaly svou fysiognomii, svou povahu, svůj ráz, tak že jasně a zřetelně vystupují se svými melodickými a dynamickými odstíny tvoříce malebné záhyby té mohutné viny frase, jež dostoupivši v elegantním vzmachu vrcholu, splývá v malebné křivce, aby ustála a se rozplynula, aby zanikla docela .. .
Z toho, co jsme pověděli o rhytmu chorálním, vysvítá jasně, že rhytmus tento jest volný oproti vázanému rhytmu hudby mensurální. Čím se liší rhytmus řečnický, rhytmus obyčejné řeči od rhytmu řeči básnické, řeči vázané, v níž se v pravidelném tempu vrací doba těžká a lehká: tím liší se rhytmus chorální od rhytmu hudby moderní. Pravidelný chod rhytmu hudby mensurální tof věrný odraz naší doby strojů, tof pravidelný chod pístu parního stroje, pravidelný chod kyvadla hodinového, pravidelný úhoz v letu moderní vzducholodi. Tento chod nám sice imponuje, uvádí nás v úžas, pozdvihuje mocně hrud u vědomí, že to vynález naší doby. Ale, sveze-li se oko naše od pravidelných úhozů křídel létacího stroje, jehož chod doráží na naše ucho pravidelným rachotem, a spočine na ptáku, jenž ve vzduchu se vznáší, a křídly svými brzy rychleji, brzy volněji mávne, pak na okamžik ustane drže křídla rozepiata, aby za chvíli tím rychleji jimi zamávnul a do výše se vznesl: ó jak mile působí na nás tato svoboda, tato volnost tvorů božích u porovnání s otrockým, pravidelným chodem vynálezů lidských ! Tof nedokonalý obraz porovnání rhytmu vázaného a volného.
A nyní ještě několik slov o přednesu chorálu.

III. Jak máme chorál přednášeti?
1.	Zbožně. Chorál jest modlitbou, a na tuto okolnost jest třeba stále upozorňovati. Připomínejme často žákům, že slova, která zpívají, jsou vzata z písma sv., jehož původcem jest sám Bůh, melodii pak že skládali u svatém vytržení mužové, kteří byli pini Ducha sv., tak že múžeme říci, že i tato jest stopou dechu božího v člověku.
Prostě. Modlitbě nesluší affektovanost, vášeň, theatrálnost. Snažme se proto před-nášeti chorál tak, jak by jej byla přednášela nejbl. Panna, anebo sv. Jan Křtitel. Základní barvou přednesu nesmí býti zádumčivost, těžkomyslnost, nýbrž radost v Bohu. Z této okol nosti vyplývá, že máme zpívati chorál
p 1 y n n ě, ne však c h v a t n ě. Při stanovení tempa jest třeba míti zření k povaze chorální melodie a jejího textu, k rázu církevního svátku, k počtu zpěváku a povaze jich hlasů, jakož i k rozlehlosti a akustice kostela.
Nekřičet. Slovo to by se mělo několikráte podtrhnouti, jelikož křik patří k nejnebezpečnějším škůdcům chorálu. Slovem tím se ovšem nevylučuje pozvolné stupňování až do forte, kde toho vyžaduje povaha melodie a textu. Šetřme tudíž dynamických znamének i v chorálu, vždyf to ještě neznamená chorál modernisovati. Naopak. zříkati se jich, nedbati jich, znamenalo by tolik, jako nedbati přirozeného, výrazného přednesu v řeči rnluvené. Ovšem jest se třeba vystříhati všech náhlých přechodu z ff do pp, jež neodpovídají