XXXIX.	CYRILL	139

intonují závratné výšky, altům zní hlas jako hluboký zvon. My, kteří také cvičíme dorůstající mládež, bezděčně ptáme se po tajemství, kterým řed. Kobližek působí tu absolutní jistotu svých malých pěvců a krásu jejich hlasu. Slyšeli jsme často řezenský chor (zpíval též při chorálním kursu v Praze) a vídeňský sbor ve dvorní kapli, ale v Brně seznali jsme při přesném přirovnání všech tří sborů s chlapeckými alty a soprány, že starobrněnský sbor je oběma jmenovaným zcela roven po stránce pěvecké techniky ale měkkostí hlasů chlapeckých nad ně vyniká. Tu patrna je opravdu zpěvnost českého studenta. Nejd. pan opat Bařina, který blahovolně obětoval pontifikální mši sv., má pro reproduční činnost moravského umění hudebního veliké zásluhy, když svojí munificencí podobný sbor umožňuje. Zdaž kdy a kde ocenili naši hudební kritikové tyto zástuhy klášterní? Dávno před našimi nynějšími pěveckými tělesy byl to Křížkovský a jeho dva nástupci, kteří v umění r e-p r o d u k č n í m bez reklamy, beze chvály kritiků, bez vyznamenání a zájezdů do ciziny skromně pod klenbou strarobrněnského kostela dodělali se nejvyšších met. V cizině podobný sbor těší se světové pověsti, do Řezna spěchá celý hudební svět slyšet Palestrinu a jemu rovné; na Moravě měli dávno rovnocenný sbor, ale česká žurnalistika neuznala ani se stanoviska cizineckého ruchu na něj upozornit. U nás se zásadně potlačuje, co souvisí s kostelem, nebo se to aspoň ignoruje. Český člověk nesmí konstatovat, že č e s k ý k o-s t e 1 n í s b o r zpívá zrovna tak jako řezenský nebo vídeňský! Český literát musí nevidět a neslyšet církevní umění, aby se mu nemohlo vytknouti, že není proti klerikalismu.
Při mši sv. na programu byla: Krištofa H a r a n t a z P o 12 i c »Missa quinis vocibus« (Edítio Cyrill) bez Kreda; Introit a Communio chorálně ed. vat., Grad. »Justus ut palma«, Offert. »Veritas« od Witta. Po mši sv. jako ukázky z vývoje hudby chrámové: Krištof Harant z Polžic (t 1621): Credo. B. Ferrari X1597, t 1681 v Modeně): Una hora. Jakob Gallus (Handl) (1550 v Krajinsku, t 1591 v Praze): Sepulto Domino. Fr. Tůma (1704 v Kostelci n. 0., t 1774 ve Vídni): Caligaverunt. K. Reissiger (1798 ve Velzigu u Virtemberka, t 1859): Haec dies. Dr. Fr. X. Witt (1834 ve Walderbachu v Bavořích, f 1888 tamtéž): Terra tremuit, 8hlasé. Fr. Picka (1873 ve Strašicích) : Tenebrae factae sunt.
Ostatní čas dopolední byl vypiněn dvěma přednáškami; D. Orel mluvil o některých problemech z dějin českého vícehlasu stol XV. a XVI. Pokud čas stačil, zmínil se o hlavních rysech domácího mensurálního notopisu, o zvláštnostech české heterophonie, homophonie a polyphonie. Uvedl skladatele Gontráška a jiné. Poukázal na instrumentální hudbu v české koledě »Stalaf se věc divná«, na průvody zpěvů loutnovým nástrojem, zvaným » K v i n t e r n a« a zmínil se o cenných rukopisech českého původu, které obsahují veliký počet vícehlasých zpěvů, od dvouhlasů až do pětihlasů. Pan nadučitel J. Apetauer čerpal ze své bohaté zkušenosti učitelské a dirigentské, když zajímavým způsobem mluvil o círk. zpěvu na škole obecné.
Odpoledne promlouvá spolupracovník na novém diecesním zpěvníku, farář Pavelka, 0 1 i d o v é p í s n i d u c h o v n í a dává praktické pokyny ku zavedení »Cesty k spáse« a k cvičení obsažených v něm písní. Prof. dr. Kolísek ukazuje, že i n á r o d n í p í-s e ň cvičiti jest povinností cyrillistů a pomocí písně osvěžovati unikající národní vědomí a idealismus duše našeho venkovského a zvláště městského lidu.
Nově zvolený předseda diec. Jednoty, opat Šup, končí sjezd, když několik vroucných slov promluvil místopředseda 0. J. C. Mnsgr. Wiinsch a redaktor nového hud. časopisu »Hudební Obzor«. A již spěchali jsme k redemptoristům, kde byla závěrečná produkce. Řed. Šerý zazpíval se slavkovskou farní Jednotou bezvadně Nešverovo „Ave« a »Gloria« z Gruberovy mše. Zvláště dojímala lidová pobožnost českých mariánských nešpor (Edice »Cyril]-), jak je zazpíval spolek »Zdislava«.
Z celého, ovšem snad až příliš bohatého programu vyzírala jednotná idea a system Theoreticky a prakticky se ukázalo, jak by měl a mohl býti pěstován zpěv na venku, při malých kůrech pomocí dětí (Cyrillská jednota z Rajhradu), jak lze vypěstiti sbor z osadníků dospělých (farní Jednota ze Slavkova), jak lze docíliti reprodukce výborné na středních školách (fundace starobrněnská) a na institutech theologických produkce bohoslovců. Případným hudebním ukázkám odpovídaly theoretické přednášky.
Konstatováno bylo hned při přípravných schůzích, že diecese brněnská již pořádala sjezd podobný, při němž přednášel zemřelý A m b r o s K i e n l e a jenž vyzněl jako hold K ř í ž k o v s k é m u, který sjezd pořádal. Též mnoho farních Jednot bylo již dříve konstituováno a zesnulý p. farář dr. Kolísek při dómě dobyl si nesmírných zásluh o ruch cyrillský na Moravě. Ale scházelo centrum, scházela d i e c e s n í J e d n o t a, která nyní byla založena; proto letošní sjezd zván první, jako sjezd d i e c e s n í 1 e d n o t y současně založené!