136	CYRILL	XXXIX.

Vidím ještě dnes onen povznášející obraz napiněné dvorany Raiffeisenovek, kde bez dechu jakoby přemožen suggestivní mocí naslouchal výkvět naší katolické intelligence hudební nádherným přednáškám a hudebním produkcím, z nichž jedna druhou doplňovala, illustrovala a vše činilo dojem celku umělecky jednolitého.
Mám líčiti dojem sjezdu v duši účastníkův? Ciním tak několika slovy: obdiv na rtech, úcta v srdci.
Až jedenkráte kulturní historik psáti bulo dějiny posvátné hudby v naší diecesi, pak, bude-li spravedlivým, nepřejde jen tak lehce den 16. a 17. července 1913, kdy jsme kladli pevné základy, kdy jsme vyměňovali meze, jimiž se hudba chrámová bráti má, a volali k práci na nezoraných úhorech zpěvu církevního.

Večer 15. července již se sešlo hojně cyrillistů ve dvoraně »Raiffeisenek«, jež uvítal jménem pořadatelstva prof. Ant. H r o m á d k a ; přál sjezdu, aby cyrillská myšlenka nalezla v diecesi tolik pochopení, kolik ho nalezla na Moravě idea cyrillomethodějská. Jemu od-povídá jménem Obecné Jednoty Cyrillské Monsg. kanovník Ant. W ii n s c h z Král. Vyšehradu a projevuje radou, že na Moravě cyrillská idea, která dávno se zde pěstila, nabývá znovuzrození a že se veškeré tužby po reformě zpěvu realisují založením diecesní Jed-noty. Probošt poděbradský a předseda diecesní Jednoty královéhradecké J. M. dr. J. M r š t í k pronáší vzletný pozdrav za svou Jednotu a kanovník r e k t o r K a r e l B o t e k a předseda diec. J. českobudějovické pozdravuje sjezd za Budějovice. Improvisovaná hudební produkce sbratřuje vzájemně členy rodiny cyrillské.
Dne 16. v 8 hodin zahajuje sjezd Monsg. W ú n s c h, jako representant O. J. C. Vítá četné účastníky z řad kněží, ředitelů kůrů a učitelů i zdatných chrámových pěvců i pěvkyň, tlumočí požehnání sjezdu od J. E. pana biskupa brněnského, který dlí na visí tačních cestách a navrhuje zaslati hold i pozdrav panu biskupovi, což se shromážděním jednomyslně přijímá.
Zástupce p. biskupa Monsg. dr. Jakub H o d r, prelát a síd. kanovník v Brně, v delší řeči přirovnává círk. zpěv s posvátným uměním, jehož učitelem byl v alumnátě po dvacet let, vítá reformu círk. zpěvu a přeje sjezdu, aby se mu podařilo vzkřísit zaseté sémě tohoto umění na nivách diecesních. Omlouvá nepřítomnost p. biskupa a těší se z požehnání, jež zasílá J. Excellence sjezdovým pracím.
Následuje důležitý bod sjezdový, z a 1 o ž e n í d i e c e s n í J e d n o t y. Podle znění stanov O. J. C. konstituovala se diecesní Jednota brněnská 12. červnn 1913 v zasedacím sále konsistoře brněnské za intervence zástupce O. J. C., redaktora D. Orla. Protokol o tom sepsaný byl přečten předsedou a když prof. Orel vyložil případné paragrafy stanov a poukázal k tomu, že každý z přítomných jest oprávněn hlasovati, přistoupilo se ihned k volbě výboru akklamací. Předsedou diecesní Jednoty brněnské zvolen byl nejdp. prelát P. Prokop Šup, opat benediktinského kláštera v Rajhradě, místopředsedou redaktor La dislav Z a v a d i 1, farář v Lulči, jednatelem Oldřich N e c i d, farář v Lednici a diecesní redaktor »Cyrilla«, pokladníkem josef P e k s a, farář v Jaroměřicích (severozáp. dr.), sbor mistrem prof. A. H r o m á d k a, ředitel kůru při dómě, za členy výboru dr. Karel E i c h-1 e r, em. prof. theologie a kons. rada v Brně, dr. Alois K o 11 s e k, prof. reálky v Hodoníně; za náhradníky Maxim K o b 1 i ž e k, ředitel kůru aug, kláštera na Starém Brně a Jos. A p e t a u e r, nadučitel v Syrovicích.
Pan opat Š u p přejav předsednictví poděkoval za volbu, která jej tím více těší, proto že jako benediktin jest členem řádu, který byl nejhorlivějším pěstitelem chorálu a církevního zpěvu vůbec. Otec chorálu papež sv. Řehoř byl benediktinem a mnichové emauzští, kteří přivedli chorál na výši umění, jsou benediktini. Bude také o zvelebování hudby se přičiňovati a žádá o podporu.
Slovo vyžádal si nyní říšský a zemský poslanec J. K a d 1 č á k, který měl mluviti zítra, ale k vůli zasedání sněmu nemůže. Uvítav sjezd jménem katolického poselstva říšského i zemského promluvil o »Významu církevního zpěvu na uměleckou výchovu národa«. Dnešní sjezd se považuje u mnohých za čistě církevní; ale tak tomu není; je jím, ale také je pěstitelem kulturním národa. Nebof náš národ je zpěvným po výtce, a vedle písně národní, kterou škola mnohdy zanedbává, je to píseň kostelní, v které národ náš vynikl a vyniká. Vykládá, co se stalo jednou na římské pout, kdež Angličané, slyšíce Moravany zpívati píseň kostelní lidovou, měli za to, že je to píseň umělá — tak krásně se zpívalo. Na konec prosí, aby cyrillisté pěstujíce píseň duchovní, zachovali jí její národní svéráznost a vnášeli ty snahy i do školy.